Sohasem ebédelsz, ugye?
Jobban teszem, ha most visszamegyek az irodába. Ezeket az elhúzódó ebédszüneteket
nem díjazza a főnököm.
Miért nem hívod fel a főnököd, és mondod meg neki...
hogy kiveszed a délutánodat?
Amúgy is péntek van, és forróság.
Mit kezdenék a szabad délutánommal? Kikísérnélek a reptérre?
Nos, elüthetjük még itt az időt...
A szobát délután 3-ig el kell hagynunk.
A szállodákban nem számít, hogy jelentkezel be,
de ha letelik az időd...
Oh, Sam, utálom, hogy ilyen helyeken kell találkoznunk.
Hallottam házaspárokról, akik szándékosan töltötték az estéiket
olcsó hotelekben.
Miután megházasodtál, egy csomó dolgot szabadon megtehetsz.
Pont úgy beszélsz, mint egy lány, aki most ment férjhez.
Oh, Sam, ez az utolsó alkalom.
- Igen? Mire? - Arra,
hogy titokban találkozzam veled, hogy titkolózzunk.
Üzleti útjaidon meglátogatsz,
és ebédidőt lopunk.
Bárcsak soha ne jöttél volna.
Akkor mit csináljunk? Írjunk egymásnak szerelmes leveleket?
Oh, mennem kell, Sam.
- Jövő héten megint eljöhetek. - Ne!
Nem csak látni akarlak! Ebédeljünk nyilvánosan!
Oh, találkozhatunk... Vacsorázhatunk is.
De csak tisztességesen.
A házamban, az anyám képével a kandallón...
A nővéremmel együtt készítenénk steak-et...
És a steak után elküldhetjük a nővéredet a moziba...
Befordíthatjuk a mama képét a fal felé?
Sam!
Rendben.
Marion, amikor csak lehet, veled akarok lenni.
Bármilyen módon... tisztességesen is.
Amit te tisztességnek hívsz, olyan tiszteletlen.
Nekem tetszik az ötlet. Türelmet, önmérsékletet, és sok kitartást igényel.
Egyébként, azt hiszem, neked se könnyű.
De ha láthatlak, és megérinthetlek ilyen könnyedén, mint most, nem foglalkozom vele.
Belefáradtam olyan emberek eltartásába, akik nincsenek is velünk.
Belefáradtam, hogy megadjam megboldogult apám adósságát.
Belefáradtam az ex-feleségem tartásdíjába, aki valahol a Föld
másik oldalán él.
Én is megfizettem.
Ők is fizetnek azoknak, akikkel a hotelszobában találkoznak.
Még pár év, és kifizetem az adósságaim.
Ha újra férjhez megy, a tartásdíj törlődik.
- Sose nősülök meg mégegyszer. - De ha mégis, szvingelni fogsz.
Oh, Sam, házasodjunk össze!
Hogy élj velem egy raktárban egy vasbolt mögött Fairvale-ben?
Sokat nevetnénk... azt mondhatom.
Miután elküldtem az ex-nejem tartásdíját, megnyalhatod a bélyeget.
Meg fogom nyalni a bélyeget.
Szakítani akarsz, elmenni, és keresni valaki hozzádillőt?
Ezen gondolkodom.
Hogy juthat ilyen az eszedbe?
- Ne késd le a géped. - Nem mehetünk együtt, ugye?
Mm-mm. Elkések, uh, és még a cipőd is fel kell venned.
Mr. Lowery még nem jött vissza az étteremből?
Azzal az emberrel ebédel, aki megvette a Harris utcai ingatlant.
Egy öreg bérlő. Emiatt késik. Fáj a fejed?
El fog múlni. A fejfájások olyanok, mint a részletek...
amint nem aggasztanak, elfelejted őket.
Van egy aszpirined? Van nálam valami, de nem aszpirin.
Anyám orvosa adta nekem az esküvőm napján.
Teddy dühös volt, amikor rájött, hogy nyugtatót szedek.
Kerestek?
Teddy hívott engem. Aztán anyám keresett, hogy megtudja, Teddy keresett-e engem.
Oh, a nővéred keresett, hogy elmondja, elmegy Tucsonba, hogy vegyen valamit,
és hogy egész hétvégén ott lesz.
Wow. Olyan meleg, mint a friss tej.
Hé, lányok, szólhatnátok a főnökötöknek, hogy vegyen nektek ide egy légkondit.
Mától megengedheti magának.
Marion, lemásolná ezeket az iratokat Mr. Cassidy-nek?
- Igen, uram. - Holnap lesz a nagy nap, kislányom.
Oh... Oh, nem a magáé... A lányomé.
Gyerek még.
Holnap ott állnak majd az oltár előtt a párjával, és összeházasodnak.
Szeretném, ha megnézné a gyerekem.
18 éves...
És ezidő alatt soha nem volt egy napig sem boldogtalan.
Jöjjön, Tom. Az irodám klimatizált.
Tudja, mit teszek boldogtalanság ellen?
Kivásárlom.
Maga, uh... Maga boldogtalan?
Uh, megesik.
Ez a ház lesz a gyermekem esküvői ajándéka.
Negyvenezer dollár, készpénz.
Nos... Ezzel nem vettem boldogságot,
De kivásároltam a boldogtalanságot.
Soha nem hordok magamnát többet, mint amennyit megengedhetek, hogy elveszítsek.
- Számolja meg! - Elismerésem.
Én nem teszem. Íme, így tudom megtartani.
Tom, egy ekkora tranzakció nem mindennapi.
Ah, és akkor? Ez a saját vagyonom.
- Mostmár a magáé. - Tegyük fel, hogy most betesszük egy széfbe,
És hétfő reggel, amikor kedve támad...
Oh, ha már a kedvről beszélünk, hol az az üveg ital, amiről azt mondta, hogy az irodájában tartja?
Uh-oh.
Tudja, uh, néha nem bírom befogni a számat.
Lowery, szomjan fogok halni!
Nem szeretném, ha ez az irodában maradna hétvégére.
Tegye be a bankba, és majd hétfőn kiváltjuk.
Igen.
Flörtölt veled. Azt hiszem, észrevette a jegygyűrűmet.
Jöjjön be!
A másolatok. Ha nem bánja, a bankból inkább hazamennék.
- Van egy kis... - Menjen csak haza!
Mert a maga főnöke és én elmegyünk...
Egy kicsit inni, ugye?
- Persze. Rosszul van? - Csak egy kis fejfájás.
egy Las Vegas-i hétvégére lenne szüksége... a világ játszóterén.
Azt hiszem, ezt a hétvégét ágyban töltöm. Köszönöm.
Nem vennéd be a tablettákat? Megszüntetik a fejfájást.
Pirulákkal nem válthatom meg a boldogságomat.
Azt hiszem, elviszem a pénzt a bankba, utána hazamegyek, és kialszom magam.
Marion, mi szél hozott? Mit keresel itt?
De persze nagyon örülök, hogy látlak. Mint mindig.
Mi az, Marion?
Lassan a testtel!
Netán igyekszik valahová?
Igen. Nem akartam ilyen sokáig aludni. A kialvatlanság miatt majdnem karamboloztam.
- Ezért elhatároztam, hogy lehúzódom. - Itt aludt egész éjjel?
Igen. Ahogy mondtam, nem tudtam nyitva tartani a szemem.
Sok motel van a közelben. Ki kellett volna...
Úgy értem, csak biztonságosabb.
Nem akartam átaludni az éjszakát. Csak félrehúzódtam.
Megszegtem netán valami törvényt?
- Nem, hölgyem. - Most akkor elmehetek?
Van valami baj?
Persze, hogy nincs. Úgy nézek ki, mint akinek valami baja van?
- Őszintén szólva igen. - Kérem, indulni szeretnék.
- Itt van? - Micsoda?
Megmondtam, hogy nincs semmi baj, azt leszámítva, hogy sietek...
és maga feltart.
Nos, csak egy pillanat.
Állítsa le a motort, kérem.
Láthatnám a papírjait?
- Miért? - Kérem.
Egy pillanat, és jövök!
- Nem vagyok ráhangolódva a problémákra. - Tessék?
Van egy régi mondás: "A nap első vevője a legproblémásabb."
De nem vagyok ilyen hangulatban,
és addig így kezelem, amíg nem mond egy okot, hogy...
- Eladhatom a kocsim, és vehetek újat? - Azt csinálhat, amit csak akar.
Nő, úgyis az lesz, amit akar. Az a magáé?
Igen, igen, az... Semmi baj nincs vele. Én csak...
Rosszul van tőle.
Nézzen körül, és ha van valami, ami megtetszik,
szívesen átnézem, minden megfelelően működik-e.
- Kér kávét? - Nem, köszönöm. Sietek...
És csak autót szeretnék cserélni.
Van egy dolog, amit az embereknek el kellene kerülniük, ha használt kocsit vesznek...
És ez a sietség... de ahogy mondtam, túl szép nap a mai ahhoz, hogy vitatkozzunk.
Átnézetem a kocsiját a garázsban.
A maga helyében ezt választanám.
- Mennyi? - Menjünk,
tegyünk egy kört vele. - Jónak tűnik.
Mennyi lesz beszámítva a kocsimat?
Úgy érti, nem szeretné mégegyszer meggondolni?
Látom, nagyon siet. Netán üldözi valaki?
Természetesen nem. Kérem.
Nos, most fordult elő először, hogy a vevő izgatottabb, mint a kereskedő.
Ah, nyers leszek...
az autója, plusz hétszáz dollár.
- Hétszáz. - Mindig van helye alkudozásnak.
Rendben.
Átveszem az autót, ha bizonyítja, hogy a magáé.
Úgy értem, határon-túli jogsi. Zöldkártya...
Azt hiszem, megvannak a szükséges papírok. Van itt női mosdó?
Az épületben.
Ott találja.
Azt hiszem, jobb lenne, ha elvinné egy próbakörre.
Nem szeretném, hogy valaki egy rossz szót is szóljon a California Charlie-ra.
Tényleg nem fogok. Nem rendezhetnénk le...
Őszinte leszek magával. Nem arról van szó, hogy nem bízom önben...
Hanem? Mi a baj azzal, hogy gyorsan hoztam döntést,
és hogy szeretném siettetni az ügyintézést?
- Azt hiszi, loptam a kocsim? - Nem, hölgyem.
Jól van, Menjünk be.
Hé!
Csak tegye ide, kérem.
Köszönöm.
A fenébe, őrmester, most láttam először
vevőt erősködni az eladóval szemben.
Kergeti valaki?
Jobb lesz, ha megnézem azokat a papírokat, Charlie.
- Gyanúsnak találod? - Úgy viselkedik.
Az a vicces, hogy fizetett készpénzben hétszáz dollárt.
Igen, Mr. Lowery.
Caroline! Marion még nincs benn?
Nincs, Mr. Lowery, de hétfőnként mindig késik egy kicsit.
Kapcsolja be, ha megjön.
És hívja a nővérét. Senki nem vette fel otthon.
Hívtam a nővérét a munkahelyén... A Music Makers Music Store-ban...
és ő sem tud Marion hollétéről többet, mint mi.
Jobb lenne, ha elmenne hozzá! Lehet, hogy... nos, lehet, hogy nem tudja felvenni a telefont.
A nővére biztos felkeresi, ugyanúgy aggódik, mint mi.
Nos, nincs jobb ötletem.
Ahogy mondtam, akkor láttam a húgát utoljára, amikor pénteken elment az irodából.
Azt mondta, nincs túl jól, szeretne korábban elmenni, és én elengedtem.
Akkor láttam utolj... Oh, várjon egy percet.
Láttam kicsit később vezetni...
Uh, azt hiszem, jobb lenne, ha idejönne az irodámba... sürgősen.
Caroline, hívja fel Mr. Cassidy-t!
Cassidy, az Ég áldja meg, mindent készpénzben fizetni...
Nem vállalok felelősséget!
Oh, az Isten szerelmére! A lány tíz éve magának dolgozik, megbízott benne...
Rendben, igen, jó lenne, ha idejönne.
Nos, nincs kedvem búcsút mondani 40.000 dollárnak.
Vissza fogom szerezni, és a hiányzó részeket kipótolom a kislány finom,
friss husikájával.
- Elkapom, ne aggódjon. - Nyugodjon meg, Cassidy.
Nem hiszem el... Ez előttem is rejtélyes. Én, én nem...
Fehívta a bankot, nem? Nem is látták ott, nem igaz?
Maga még mindig reménykedik? Ördög és Pokol... nyugodtan ült ott, amikor odaadtam neki.
Jóformán rá sem nézett! Tervezgetett. És, és még flörtölt is velem!
Jézusom, sajnálom, hogy megvárakoztattam az esőben, de nem hallottam semmit.
- Fránya egy éjszaka. - Van üres szobája?
Oh, 12 kiadatlan szobánk van. 12 szoba, 12 kiadatlan.
Uh... az új főút elkerüli a motelt.
Oh, gondoltam, hogy letértem a főútról.
Gondoltam. Manapság senki sem tér be hozzánk máshogy.
De... nincs értelme ezen rágódni.
Csak felkapcsoljuk a lámpákat, a többi puszta formalitás.
Az otthoni címe... Oh, a város is megteszi.
Los Angeles.
1-es szoba. Ez a legközelebbi, ha netán óhajtana valamit. Rögtön az iroda mellett.
Mindennél jobban vágyom az alvásra... talán az evést leszámítva.
Van egy nagy étterem nagyjából 10 mérföldre innen, Fairvale határától nem messze.
- Ilyen közel lennék Fairvale-hez? - 15 mérföld. Beviszem a csomagjait.
Ah, milyen fülledt itt a levegő.
Nos, uh... a matrac puha...
Vállfákat a szekrényben talál, és írószert is...
"Bates Motel" felirattal...
arra az esetre, ha az otthon maradt barátait szeretné iriggyé tenni.
És ahh.. uh...
- Itt. - A fürdőszoba.
Igen.
Szóval, uh, h...ha bármire szüksége lenne... csak, csak kopogjon a falon.
- Az irodában leszek. - Köszönöm, Mr. Bates.
Norman Bates.
Nem fogja elhagyni a motelt, hogy elmenjen vacsorázni, ugye?
- Nem. - Ez esetben megtenne nekem egy szívességet?
Velem vacsorázna?
Csak magam vagyok. Semmi extra... Csak szendvicsek és tej.
De nagyon szeretném, ha feljönne a házba.
Nincs terülj-terülj, asztalkám, de a konyha szörnyen otthonos.
- Szívesen. - Rendben.
Helyezze magát kényelembe, és vesse le az átázott cipőjét.
- Mire kész van, itt leszek. - Oké.
A... Az esernyőmmel.
Nem! Megmondtam, hogy nem!
Nem engedem, hogy idegen nőcskéket hozz ide vacsorára!
Hangulatvilágítás, gondolom, a legócskább, legelcsépeltebb módon,
fiatalemberek mocskos, erotikus vágyálmaival. - Anya, kérlek.
És mi lesz a vacsora után? Zene? Halk suttogások?
Anya, ő csak átutazóban van itt. Éhes, és odakint szakad az eső.
"Anya, ő csak átutazóban van itt." Mintha a férfiak nem vágynának idegenre. Mintha...
Oh! Erről inkább nem is beszélek, mert undorodom tőle!
Megértetted? Menj.
Menj, és mondd meg neki, hogy nem itt fogja csillapítani szánalmas éhségét...
Az én ételemmel, vagy az én fiammal!
Vagy megmondjam neki én, mert nincs benned elég kurázsi?
- Hah, fiam? Van benned kurázsi? - Hallgass! Hallgass!
- Bajt okoztam magának. - Nem, uh...
Anya... Az anyám, uh...
Nem találom a megfelelő szót.
Nincs túl jó passzban ma.
Nem kellene felzaklatnia. Igazán nem is vagyok annyira éhes.
Oh, elnézést.
Bárcsak ne előttem kellene mentegetőznie.
Ne aggódjon.
De ha már elkészítette a vacsorát, talán meg is ehetnénk.
Ööö, uh... Lehet, hogy, uh, kényelmesebb és melegebb lenne az irodában.
Nos, elállt az eső.
Uh, enni egy irodában... az olyan... túl hivatalos.
- Van ott hátul egy különszoba. - Rendben.
- Foglaljon helyet. - Oh, köszönöm.
Nagyon kedves.
Minden a magáé. Én nem vagyok éhes. Parancsoljon.
Maga... maga úgy eszik, mint egy madár.
Maga már csak tudja.
Nem, nem igazán...
Egyébként, az a kifejezés, hogy "úgy eszik, mint egy madár"
igazából fel... fél... félreértelmezett.
Mert a madarak borzasztóan sokat esznek.
De mást nem is nagyon tudok a madarakról. A hobbim a kitömés.
Tudja, taxidermia.
És néha azt mondom magamnak, inkább csak madarakat kéne kitömni...
Utálom a kinézetét a kitömött állatoknak.
Tudja, rókák és csimpánzok.
Néhányan még kutyákat és macskákat is kitömnek, De én, oh, ezt nem tudnám megtenni.
Azt hiszem, egyedül a madarak néznek ki jól kitömve...
Nos, meglehetősen passzív dolog ezekkel kezdeni.
Ez egy fura hobby. Különleges.
- És szokatlan. - Oh, képzelem.
De... nem olyan drága, mint ahogy gondolná. Tulajdonképpen egész olcsó.
Tudja, karmok és tollak, fűrészpor.
Csak a vegyszerek azok, amik kerülnek valamibe.
Egy férfinak kell egy hobbi.
Nos, ez... ez több, mint egy hobbi.
A hobbi az idő elütésére való, nem a kitöltésére.
Ilyen üres az élete?
Nem. Uh...
Nos, rohanok az irodába...
rendbeteszem a szobákat, a padlót...
és egy kis, uh, megbízást teljesítek az anyámnak...
Az egyetlen, amit szerinte képes vagyok megcsinálni.
Szokott kikapcsolódni a barátaival?
Nos, egy fiú legjobb barátja a saját anyja.
Soha nem volt magának egy üres perce sem, ugye?
- Csak beosztás kérdése. - Hova utazik?
Nem szeretnék kíváncsiskodni.
Egy lakatlan szigetet keresek.
Mi elől menekül?
- Ezt meg miért kérdezi? - Nem...
Az emberek nem szaladhatnak el semmi elől.
Nem esett sokáig, ugye? Tudja, mire gondolok?
Azt hiszem...
Mindannyian a saját csapdánkban vagyunk,
bezárva, és rajtunk kívül senki más nem engedhet ki minket onnan.
Kapálózunk... vagdalkozunk,
de csak a levegőbe, vagy csak egymást.
És ezért nem megyünk előrébb egy centit sem.
Néha szándékosan belelépünk ezekbe a csapdákba.
Egy bányában születtem. De már nem érdekel.
Oh, de kellene. Kéne foglalkoznia vele.
Oh, igen, de megpróbáltam elfelejteni.
Tudja, ha valaki úgy beszélne velem,
mint ahogy hallottam, hogy magával beszél...
Néha, amikor így beszél velem,
szeretnék oda felmenni, elátkozni, és mindörökre itthagyni.
De legalább ellenszegülni.
De nem vagyok rá képes. Ő beteg.
Elég erőteljes a hangja.
Nem, úgy értem... Beteg.
Neki egyedül kellett engem felnevelnie, miután apám meghalt.
Csak öt éves voltam és, és ez nagy megerőltetés lehetett számára.
Úgy értem, nem ment el dolgozni, vagy ilyesmi. Apám hagyott rá némi pénzt.
Egyébként, néhány éve anyám megismerkedett egy emberrel.
És ő... és ő rábeszélte, hogy építsék meg ezt a motelt.
Bármire rá tudta beszélni.
És miután ő is meghalt, ez még nagyobb sokkot jelentett.
És az, ahogy meghalt...
Úgy tűnik, csak erről tudok beszélni, miközben eszik.
Szóval ez óriási veszteség volt számára. Nem maradt semmije.
Kivéve magát.
Hát, egy fiúgyerek elég gyenge pótlása egy szeretőnek.
Miért nem megy el?
Egy lakatlan szigetre, mint maga?
Nem... nem, mint én.
Nem tehettem. Ki vigyázna rá?
Teljesen magára maradna.
A tűz elaludna.
Hideg és nyirkos lenne minden, mint a sír.
Ha szeret valakit, nem tesz vele ilyet, sőt, még akkor sem, ha utálja.
Érti, én... Én nem utálom.
Azt utálom, amivé lett. Utálom a betegségét.
Nem lenne jobb, ha elhelyezné... valahol?
Úgy érti, egy intézetben? Egy bolondokházában?
Az emberek a bolondokházát gyakran "valahová"-nak nevezik, nem igaz?
Betenni valahová...
Elnézést. Nem akartam megsérteni.
Mit tud a gondoskodásról?
Látott csak egy ilyen helyet is belülről?
A nevetés és a zokogás...
a gonosz tekintetek vizslatása.
Az anyám ott?
De ártatlan!
Annyira ártatlan, mint bármelyik kitömött madár.
Bocsánat.
Én úgy éreztem... Mintha bántaná magát.
- Így értettem. - Az emberek általában tudják, hogy értik.
Csak mondják a hülyeségeiket, és rázzák a fejüket, javasolnak...
Oh, mennyire együttérzőek.
Persze, az én fejemben is megfordult már.
De még a gondolatától is undorodom. Szüksége van rám.
Ez... ez nem olyan, mintha egy... mániákus, őrült holdkóros lenne.
Ő...
Csak időnként megbolondul egy kicsit.
Néha mindannyian elvesztjük a fejünket.
Maga nem?
De.
Néha egy alkalom is elég lehet. Köszönöm.
Köszönöm, "Norman."
Norman.
Oh, ugye nem... ugye nem megy máris vissza a szobájába?
Nagyon fáradt vagyok.
Holnap hosszú út áll előttem vissza Phoenix-ig.
Igazán?
Beleestem a saját csapdámba...
Visszamegyek, és megpróbálom kihúzni magam...
Mielőtt túl késő lenne.
Tényleg nem maradna még egy kicsit?
- Úgy értem... beszélgetni. - Oh, szeretnék, de...
Rendben. Nos, reggel találkozunk.
Viszek egy kis reggelit, jó lesz?
- Mikorra? - Nagyon korán. Hajnalban.
Rendben, Miss, uh...
- Crane. - Crane. Rendben.
Jó éjt.
Oh! Neee!
Ne! Aaah!
Anya! Oh, Istenem, anya!
Vér! Vér!
Sok márkát próbáltam már.
Tulajdonképpen egyikkel sem jártam szerencsével.
Nézzük, mit írnak erről.
Ráírják az összetevőket,
és hogy garantálják, hogy elpusztítja a világ összes rovarát.
De azt soha nem mondják, hogy fájdalommentes.
De én azt mondom, rovar vagy ember, a halálnak fájdalommentesnek kell lennie.
Ez úgy tűnik, jobb minőségű, mint az eddig próbáltak.
Sam?
Sam! Egy hölgy beszélni akar veled.
- Igen, hölgyem? - Én Marion nővére vagyok.
- Oh, persze. Lila. - Marion itt van?
- Nos, természetesen nincs. Valami baj van? - Köszönöm.
Pénteken elment hazulról.
Egész hétvégén Tucsonban voltam, és azóta nem hallottam felőle.
Még csak fel sem hívott.
Ha maguk együtt terveltek ki valamit, ahhoz nekem semmi közöm.
De szeretném, ha ezt Marion mondaná ki, és akkor elmegyek.
Bob, menj, egyél valamit, oké?
- Nem kell. Hoztam magammal ételt. - Menj ki, és edd meg ott.
Mit tervelhettünk volna ki?
Elnézést a sírásért.
Marion bajban van? Mondja!
Beszélhetnénk közösen Marionról?
Ki maga, jóember?
A nevem Arbogast, jóember.
Magánnyomozó vagyok.
- Hol van, Miss Crane? - Nem tudom.
Tudom, hogy nem tudja, mert ha tudná, nem kellene nyomoznom az ügyben.
Mi után nyomoz?
Nos, 40.000 dolcsi után.
- 40.000 dolcsi? - Pontosan.
Jobb lenne, ha elmondaná, mi folyik itt, de gyorsan. Én sok mindent...
Nyugodjon meg, jóember.
Az a helyzet, hogy a maga barátnője ellopott 40.000 dollárt.
Miről beszél? Mi ez az egész?
A főnöke elküldte pénteken a bankba, de ő nem ment el.
- Senki nem látta azóta. - Valaki biztos látta.
Valaki mindig lát egy nőt 40.000 dollárral.
Nem akarnak pereskedni, csak vissza akarják kapni a pénzüket.
- Sam, ha itt lenne... - De nincs. Nincs...
Miss Crane, megkérdezhetem, csak gyanakodott, amikor idejött, és semmi több?
Oh, még csak nem is gyanakodtam. Csak reménykedtem.
Nos, egy kis ellenőrzéssel hihetek önnek.
Nem érdekel, hisz-e nekem, vagy sem.
Csak szeretnék találkozni Marion-nal, mielőtt túlságosan belekeveredne ebbe az ügybe.
Ellenőrizte Phoenix-et? Talán balesete volt, vagy kirabolták.
Nem, a főnöke látta elmenni a saját kocsijával... Ennyit mondhatok.
Nem hiszem el. Maga?
Mi mindig kételkedünk azokban...
akik híresen őszinték.
Azt hiszem, itt van, Miss Crane.
Ahol van egy barát...
Ide már nem fog visszatérni az Istenért se, de valahol itt van a városban.
Megtalálom. Még találkozunk.
- 'Estét. - 'Estét.
Majdnem túlhajtottam.
Mindig elfelejtem bekapcsolni a jelet, de van szabad helyünk.
Tizenkettő, tulajdonképpen. Tizenkét szoba, tizenkét üres hely.
- Cukorkát? - Nem, köszönöm.
Az elmúlt két nap olyan sok motelben voltam, hogy a szemeim kápráznak a neontól, de...
de ez az első hely, ami úgy tűnik, mintha el akarna bújni a világ elől.
Az igazat megvallva nem felejtettem el bekapcsolni a lámpát.
- Csak nincs senki, aki miatt érdemes lenne. - Oh?
Látja, ezelőtt ez volt a főút.
- Bejelentkezik? - Nem, nem. Üljön le. Nem akarom zavarni magát.
- Csak szeretnék feltenni pár kérdést. - Nem probléma. A mai a szennyes-nap.
Mindig rendbe teszem az ágyakat, hetente egyszer, függetlenül attól, használták-e, vagy sem.
Utálom a dohszagot. Olyan, nem is tudom... büdös.
Szállodát akar venni?
Nem.
Ha jól értettem, azt mondta, hogy az elmúlt napokban többet látott,
így arra gondoltam...
Mit, uh... mit is akart kérdezni?
Egy eltűnt személyt keresek.
A nevem Arbogast. Magánnyomozó vagyok.
Egy nő után nyomozok...
Akit keresek, egy hete tűnt el Phoenix-ből.
Személyes ügy. A családja szeretné viszontlátni.
Tényleg semmi komoly.
Ha nem lenne komoly, nem hiszem, hogy rendőrök nyomoznának utána.
- Nem vagyok rendőr. - Oh, értem.
Okunk van feltételezni, hogy erre jött. Megállt itt?
Senki nem állt meg itt jó pár hete.
Megnézné ezt a képet, mielőtt ezt állítja?
Ezt állítom?
- Úgy beszél, mint egy rendőr. - Nézze meg a képet, kérem.
- Mm-mmm. Igen. - Biztos?
Nos, lehet, hogy álnevet használt.
Marion Crane az igazi neve,
de más néven is szerepelhet a nyilvántartásban.
Megmondom őszintén, mostanában nem nagyon zargatom a vendégeket a regisztrációval.
Egyik vendégről a másikra építem le az ilyen írásbeli formalitásokat.
A nyilvántartó lapokkal sem kéne bajlódnom, dehát a jól bevált szokások nehezen múlnak.
Amik emlékeztetnek...
- Mi az? - A jel.
Az utolsó pár hétben, ha nem lett volna bekapcsolva,
azt hihették volna, hogy ez egy öreg, kietlen...
Látja, pontosan ez az én álláspontom.
Senki nem szállt meg itt pár hete,
de biztos lettek volna, akik idejönnek, és nem tudják, hogy nyitva van.
Ahogy mondta, a szokásokon nehéz változtatni.
A nő más néven is bejelentkezhetett. Megnézhetném?
- Igen. - Köszönöm.
Rendben.
Itt lesz valahol a kellő dátum.
Látja, senki sincs itt.
Nézzük csak, hoztam egy kézírásmintát.
Oh, igen.
Ez az.
- Marie Samuels. - Hmm.
Érdekes álnév.
- Ez ő lenne? - Igen, azt hiszem.
Marie, Marion.
- Samuel. A barátját Sam-nek hívják. - Mm-hmm.
Mm-hmm. Elváltoztatta magát, bármi módon?
- Meg akarja nézni mégegyszer? - Nem hazudtam.
Oh, tudom. Miért is hazudna.
Nehéz itt az idő nyomát követni.
Tudom.
Oh, megvan.
Nos, e-e-esett, és, um, a haja csurom vizes volt.
Azt mondhatom, hogy nem ez a legjobb kép róla.
Nem, azt hiszem tényleg nem.
Meséljen róla.
Nos, um,
elég későn, um, érkezett egy éjszakára, egyenesen aludni ment...
és, uh, másnap reggel korán el is ment.
- Milyen korán? - Oh, na... nagyon korán.
Mm-hmm. Melyik reggel történt ez?
Uh, az, um...
A-a-a-a rákövetkező reggel.
- Vasárnap. - Értem. Mm-hmm.
- Esetleg találkozott itt valakivel? - Nem.
- Társasággal érkezett? - Nem.
- Telefonált, vagy... - Nem.
- Helyi hívás? - Uh-uh.
- Vele töltötte az éjszakát? - Nem.
Akkor honnan tudja, hogy nem telefonált?
Uh, n-n...
Nos, nagyon fáradt volt, é-és, uh...
Látja, Én... m-már kezdek, em... emlékezni.
Kezd kikristályosodni, mi is történt.
- Ha magam elé tudom képzelni a képét... - Helyes. Tegye nyugodtan.
Um, ő... visszajött, és ideült...
N-nem, ideállt... egy szendviccsel a kezében.
Azt mondta, korán le kell feküdnie...
Mert hosszú v-v-ve-vezetés, uh, áll még előtte.
- Mm-hmm. Hova vissza? - Vissza, ahonnan jött.
Nem, azt modta az előbb, hogy visszaállt ide...
Igen, v-vissza a nappalimba.
Nagyon éhes volt, csináltam neki egy szendvicset...
azt mondta, hogy nagyon fáradt, és hogy, uh, um, le kell feküdnie.
Értem. Hogy fizetett?
- Készpénz? Csekk? - Készpénzzel.
Készpénzzel, huh? Mm-hmm.
- Miután elment, nem jött vissza? - Uh-uh. Miért, kellett volna?
Hmm.
Nos, M-Mr. Arbogast, uh, ez minden.
M-még van egy kis elintéznivalóm, ha nem zavarja.
Őszintén szólva zavar.
Nos, nem zörög a haraszt, ha nem fújja a szél.
Nem áll össze a kép. valami hiányzik.
Nos, É-é-n nem tudom, hogy mire céloz.
Emberek jönnek-mennek, tudja.
Ez igaz. De nincs itt, ugye?
Nincs.
Ha szeretném megnézni a szobákat, mind a tizenkettőt, kéne házkutatási engedély, ugye?
Ha nem hisz nekem, jöjjön velem. Legalább segít áthúzni az ágyakat.
Oh. Azt nem, köszönöm.
Uh, meggondolta magát?
Oh.
Tudja, én... azt hiszem, tipikusan olyan arcom van, akinek a magafajta nem hisz.
- Van valaki a házban? - Nincs.
Oh? Valaki ott ül az ablakban.
- N... nem, nincs ott senki. - Biztos? Nézze meg.
Oh, a-az csak az anyám.
Ő..., uh, rakkant... rokkant.
Uh, nem sok vizet zavar.
Oh, értem.
Ha ez a nő, Marion Crane, itt lenne, nem rejtegetné, ugye?
- Nem. - Még akkor se, ha jól megfizetné?
Nem.
Azt mondom, csak a vita kedvéért, ha arra kérné, hogy védje meg.
Tudja, hogy kihasználná magát...
- Ugye nem lenne bolond... - Nem vagyok bolond.
Nem tűröm el, hogy bolondnak nézzenek, még egy nőtől sem.
- Ez megsértené férfi mivoltában? - Csak hogy világosan lássunk:
Lehet, hogy bolonddá tenne engem, de nem tenné bolonddá az anyámat.
Tehát találkozott az anyjával. Beszélhetnék az anyjával?
Nem. Ahogy mondtam, zárkózott.
Csak pár percre. Lehet, hogy mond valamit, ami felett maga elsiklott.
A beteg öregasszonyok meglehetősen éleslátásúak.
- Nem zavarnám. - Mr. Arbogast, Azt hiszem...
- Azt hiszem, elmondtam, amit akartam. - Igen, de csak egy...
Jobb lenne, ha most elmenne. Köszönöm.
Nos, rendben.
De sok munkát megspórolna nekem, ha megengedné, hogy beszéljek vele.
- Ehhez is engedélyre van szükségem? - Igen.
Rendben. Mindenesetre köszönöm.
Hello, Loomis. Itt Arbogast. Lila ott van?
Hadd beszéljek vele.
Hello, Lila.
Lila, figyeljen. Marion itt volt.
Igen, a múlt vasárnapot a Bates Motel-ben töltötte.
A régi főút mellett.
Azt is tudom, melyik szobában volt... Az egyesben.
Nos, ez a pasas, aki vezeti a helyet, azt mondta, hogy csak egy éjszakára szállt meg,
és másnap reggel távozott, ez minden.
Mmm. Um, nem, nem pontosan.
Nos, kérdeztem őt, higgye el,
de azt hiszem, mindent megtudtam, amit lehetett.
Csak össze kell rakni a darabokat.
Nos, mondom, nem vagyok teljesen elégedett, uh...
Nézze, ennek a fiúnak van egy beteg anyja.
Azt hiszem, látta Marion-t, és beszélt vele.
Nem. Nem, sajnos nem hagyta, hogy kikérdezzem.
De, én próbáltam... azt hiszem, visszamegyek a motelba.
Ne, maradjon ott Loomis-al. Egy óra múlva ott vagyok.
Rendben, jó. Figyeljen, én...
Talán örülne neki, ha elmondanám, hogy mit gondolok:
Uh, azt hiszem, Sam Loomis barátunk nem tudta, hogy Marion itt volt.
Rendben. Viszlát egy óra múlva... vagy előbb.
Jól van, bye-bye.
Bates?
Néha a szombat éjszakáknak olyan fura, magányos hangjuk van. Észrevette már, Lila?
Sam, azt mondta, egy óra, vagy kevesebb.
Igen.
Ez volt háromkor.
És mi csak üljünk itt, és várjunk?
Vissza fog jönni.
Várjunk még egy kicsit, rendben?
- Milyen messze van a régi főút? - Oda akar menni, igaz?
- Rajta akarja kapni Arbogast-et és az öreg nőt? - Igen.
- Felrázni őt... - Igen!
- Ez a legrosszabb, amit tehet. - A türelem hiánya családi hagyomány.
- Odamegyek. - Arbogast azt mondta,
egy óra, vagy kevesebb.
Nos, én megyek.
Soha nem találja meg.
- Maradjon itt. - Miért nem mehetek?
Nem tudom. Egyikőnknek itt kell lennie, ha mégis megjönne.
És mit csináljak, csak üljek itt, és várjak?
Igen. Maradjon itt.
Arbogast?
Arbogast!
- Nem jött vissza ide? - Sam!
Se Arbogast, se Bates. Csak az öregasszony van otthon.
Beteg öregasszony, még az ajtót se tudja kinyitni... vagy nem akarja.
Hova mehetett?
Talán valami nyomot követ.
- Mi van, ha odament? - Anélkül, hogy felhívott volna?
- Sietett. - Sam, ő hívott...
Akkor is hívott, ha nem tudott meg semmit, csak valamire gyanakodott.
Nem gondolja, hogy hívott volna, hogyha van valami?
Igen, kellett volna.
- Menjünk Al Chambers-hez. - Ő kicsoda?
- Ő a körzeti sheriff. - Csak felveszem a kabátomat.
Jó estét!
Nos, én... Nem is tudom hol kezdjem, talán az elején.
Igen.
- Ő Lila Crane Phoenix-ből. - Hogy van?
A húgát keresi.
Egy magánnyomozó segít neki.
Fehívott minket... A nyomaira bukkant...
Abban a motelben, a régi főút mellett.
Az a Bates Motel lesz.
Hívott, hogy elmondja, ki akarja kérdezni Mrs. Bates-t.
Norman megnősült?
Nem, nem hiszem. Egy öregasszonyról van szó. Az anyjáról.
Ez ma hajnalban történt. Azóta nem láttuk.
Nos, mikor tűnt el a húga?
Tegnap volt egy hete, hogy nyom nélkül elhagyta Phoenix-et.
Honnan veszik maguk, hogy idejött Fairvale-be?
Engem akart meglátogatni.
- Tehát eltűnt Phoenix-ből? - Igen.
Nem hiányzik annyira, mint ahogy elrohant.
Így van.
Mit tett?
Ellopott némi pénzt.
Sokat?
Negyvenezer dollárt.
A rendőrség nem volt képes...
Mindenki azt remélte, hogy visszajön, és visszaadja a pénzt,
és nem kell bevonni a rendőrséget.
Ezért egy detektív nyomoz az ügyben.
Ő követte a Bates-motelbe.
Mit mondott pontosan, amikor telefonált?
Azt mondta, Marion ott töltötte az éjszakát, és reggel elment.
- A 40.000 dollárral? - Nem mondott semmit...
a pénzről.
Nem fontos, amit mondott, ugye?
Azt mondta, hogy visszajön hozzánk, miután kikérdezte az öregasszonyt, de nem jött.
Ezért kérem, hogy tegyen valamit.
Mégis mit?
Elnézést, ha túl nyugtalan lennék.
Biztos vagyok benne, hogy valami nem stimmel ott, és tudni akarom, hogy mi.
Nos, én is azt hiszem, hölgyem, de én másra gondolok.
Azt hiszem, a magánnyomozóval van a gond.
Azt hiszem, forró nyomra lelt a húga hollétével kapcsolatban,
talán Norman Bates-től,
és hívta magát, hogy várjon nyugodtan, mialatt ő megtalálta húgát, és a pénzt.
Nem, nem... azt mondta, hogy elégedetlen, és visszajön ide.
Hívja Norman-t, és kérdezze meg, mi történhetett.
Ilyenkor?
Nem volt otthon, amikor én ott jártam. Hátha visszatért, és pont nem alszik.
Otthon volt, csak nem nyitott ajtót ebben a halott éjszakában.
Ahogy sokan mások.
Úgy él, mint egy remete.
Nagyon rosszul megy az üzlet.
Kérem. Hívja fel.
Florrie, a sheriff arra kéri, hogy kapcsolja a Bates Motelt.
Norman? Itt Chambers sheriff.
Igen... Jól vagyok, köszönöm.
Figyeljen, van itt egy kis probléma.
Igen, betért magához valaki az éjjel...
Nos, ez nem vendég volt...
- Egy magánnyomozó, a neve... - Arbogast.
Arbogast.
És miután ő elment?
Nem, minden... minden rendben, Norman.
Ez a magándetektív ott járt, Norman beszélt neki a lányról,
A detektív megköszönte, és elment.
És nem ment vissza? Nem beszélt az anyjával?
A detektív azt mondta, hogy akkor megy vissza,
ha beszélt Norman Bates anyjával, igaz?
Igen.
Norman Bates anyja meghalt, és eltemették a
Greenlawn Temetőben már 10 éve.
Én segítettem Norman-nak kiválasztania a ruhát, amiben eltemették. Tengerkék.
Ez nem csak egy jelentéktelen ügy, Sam.
Ez Fairvile történetének egyetlen gyilkossági ügye.
Mrs. Bates megmérgezte azt a férfit, aki belevitte a...
Miután megtudta, hogy a férfi nős...
Azután pedig magával is végzett.
Strychnine. Nem túl szép halál.
Norman talált rá a holttestükre.
Az ágyban.
Úgy érti, hogy az öregasszony, akit az ablakban ülni láttam, nem Bates anyja?
Nos, várjon egy percet, Sam. Biztos benne, hogy látott egy öregasszonyt?
Igen! Fent a házban, a motel mögött!
Kiabáltam, és dörömböltem az ajtón, de nem törődött velem.
Maga látta Norman Bates anyját?
De kellett... mert Arbogast is ezt mondta!
De a fiatalember nem engedte, hogy lássa, mert nagyon beteg.
Nos, ha az a nő ott fenn Mrs. Bates,
akkor kit temettek el a Greenlawn Temetőben?
Nos, anya, um... sajnálom, de újra meg kell, hogy kérjelek valamire.
Már megbocsáss, fiam,
de nevetséges vagy, amikor parancsolgatsz nekem.
Kérlek, anya.
Nem! Nem fogok a gyümölcspincében bujdosni.
Ha! Azt hiszed, gyümölcs vagyok, vagy mi?
Nem mozdulok innen.
Ez az én szobám, és senki sem fog innen kivonszolni,
legkevésbé az én nagy, vakmerő fiacskám.
Ide fognak jönni, anya.
A férfi a nő után jött ide, és most valaki meg őt keresi.
Anya, kérlek, csak pár nap, nem szabad, hogy megtaláljanak.
Csak pár nap?
Abban a sötét, nyirkos gyümölcspincében? Nem!
Egyszer már elrejtettél ott, fiam, de mégegyszer nem fogsz, de nem ám!
Most kifelé!
- Azt mondtam, kifelé, fiam. - Leviszlek, anya.
Norman, mégis mit képzelsz?!
Ne nyúlj hozzám! Ne! Norman!
Tegyél le! Tegyél le! Tudok menni egyedül is.
Gyönyörű volt a prédikáció.
- Jó reggelt. - Jó reggelt.
Arra gondoltunk, kimennénk magával a motelhez.
- Már járt ott. - Szolgálat előtt.
- Már reggeliztek? - Nem talált valamit?
Semmit. Hagyják szabadon az utat.
Mit mondott a húgomról?
Csak amit a detektívjének is: Álnevet használt.
Láttam a nyilvántartást. Végignéztem az egész helyet. Az a fiú egyedül van ott.
- És az anyja? - Csak egy látomás volt, Sam.
Tudom, maga nem szokott képzelődni,
de nincs semmilyen nő ott, és én nem hiszek a szellemekben, szóval ennyi.
De mégis érzem, hogy ott valami...
Ez látszik magán. Sajnálom, hogy nem tudok jó hírekkel szolgálni.
Jöjjön el délután az irodámba, és tegyen hivatalos bejelentést az eltűnésre, és a lopásra.
Minél előbb teszi meg a feljelentést,
annál előbb van esélye viszontlátni a húgát.
Ez hogy tetszik?
- Nem tudom. - Vasárnap van.
Jöjjön el hozzánk déltájban, és tegye meg ott a feljelentést. Talán könnyebb lenne.
Maga is, Sam.
Köszönöm.
- Mi van, ha képzelődős típus vagyok? - Nem, maga nem.
- Megfelel önnek, ha kiteszem a hotelnál? - Sam.
Addig nem nyugszom, amíg nem megyünk el oda.
Én sem. Gyerünk.
Jobb lenne megbeszélni, mielőtt odamegyünk, hogy mit mondunk, vagy teszünk.
Úgy jelentkezzünk be, mint férj és feleség.
Kérjük meg, mutassa meg a szobát,
És utána átkutatjuk az egész helyet. Kívül-belül.
Hol lehet most ez a remete?
Valaki van az ablakban. Láttam mozogni a függönyt.
Menjünk.
- Nos? - Épp indultunk, hogy csengessünk magának.
Uh-huh. Feltételezem, egy szobát szeretnének.
San Francisco-ba akartunk menni,
de kissé megijesztett az égbolt.
Csúnya időnek nézünk elébe, nem igaz?
- Megmutatom a szobájukat. - Előbb be kell jelentkeznünk, ugye?
Nem szükséges.
A főnököm fizeti az utat, és, uh, nos, ez 90%-ban üzleti.
Számlával kell igazolnom a kiadásaimat.
Inkább bejelentkeznék, és számlát kérnék.
Köszönöm.
- Beviszem a csomagjukat. - Nincs csomagunk.
- Akkor megmutatom a szobájukat. - Először történik ilyesmi velem.
Ilyet még nem láttam. Bárhová jelentkeztem be eddig csomag nélkül,
mindig előre kellett fizetnem. - Tíz dollár.
A számla.
Én addig előre megyek.
Rendben, itt a számlája. Megmutatom a szobáját.
Ne zavartassa magát. Megtaláljuk.
Sam, be kell mennünk abba a szobába, és át kell kutatnunk,
nem számít, hogy mennyire félünk attól, amit esetleg ott találhatunk.
Tudom.
Azt hiszed, hogy ha történt valami, az itt volt?
Nem tudom, de ha neked lenne egy ilyen...
ócska moteled, mint ez, mi kéne, hogy elszabadulj innen?
Hogy egy másikat nyiss valahol? Negyvenezer dollár?
Hogy bizonyíthatnánk be...
hogy ha egy új szállodát nyit az új főút mellett, mondjuk egy év múlva...
Kell, hogy legyen valami bizonyíték.
Valami, ami bizonyítja, hogy ezt a pénzt Mariontól szerezte.
- Miért vagy ilyen biztos ebben? - Arbogast. Kedvelt engem, Sam.
Vagy megsajnált engem, és ugyanúgy kezdett érezni,
mint ahogy te.
Ez derült ki az utolsó beszélgetésünkből.
Nem ment volna sehová, és nem tett volna semmit anélkül, hogy egyeztetett volna velünk...
Megállították.
Biztos, hogy megállították. Szóval, kellett, hogy találjon valamit.
Nos, kezdjük az egyes szobával.
Ha észrevesz minket, mi csak épp levegőzünk.
Bates.
Nincs zuhanyfüggöny.
- Sam! Nézd! - Huh? Mi az?
Szerintem... nem öblítette le.
Különböző összegeket vont ki 40.000-ből.
Ez bizonyítja, hogy Marion itt volt. Ez egy nagyon vad egybeesés lenne...
Bates nem tagadta azt, hogy itt járt.
Oh. Ez nem bizonyítja, hogy rátalált a pénzre?
Miért nem kérdezzük meg egyszerűen, hogy hová rejtette el?
De az az öregasszony, akárki legyen is, mondott Aborgast-nak valamit.
Azt akarom, hogy mondja el nekünk is ugyanazt.
- Nem mehetsz fel oda. - Miért nem?
- Bates. - Nos, akkor keressük meg.
Valamelyikünk szóval tartja, amíg a másikunk felmegy oda.
Nem tudod feltartani, ha ő nem akarja.
Nem akarom, hogy egyedül menj be abba a házba.
Csak el tudok bánni egy öregasszonnyal.
Rendben, megkeresem Bates-t, és szóval tartom.
Várj egy precet.
Ha kiszedsz valamit az anyjából,
visszatalálsz a városba?
Igen, természetesen.
Ha megtudsz valamit, ne várj vele, hogy elmondd.
- Engem keres? - Mi, igen, tulajdonképpen.
A feleségem szundít egyet, és...
És nem akarok zajt csapni, hát úgy gondoltam, hogy idejövök beszélgetni.
- Jó. Elégedett a szobájával? - Oh, igen, kellemes.
Úgy látszik, csak én beszélek, nem igaz?
Azt hittem, hogy aki rengeteget van egyedül,
az sokat beszél, ha végre társaságba kerül.
És most maga hallgat...
- Egyedül van itt, ugye? - Mm-hmm.
Megőrülnék.
Azt hiszem, ez meglehetősen szélsőséges reakció lenne, nem igaz?
Csak egy kifejezés. Úgy értettem, uh, bármit megtennék, hogy kijussak innen.
- Maga nem? - Nem.
Mrs. Bates?
Nem mondtam, hogy menjen el innen,
csak fura, hogy nem teszi.
Azt hiszem, ha látna esélyt kijutni innen, megszabadulna ettől a helytől.
Megszabadulnék? De hisz ez teremtette meg a saját világomat.
Abban a házban nőttem fel. Nagyon boldog gyerekkorom volt.
Anyám és én többek voltunk, mint boldogok.
Látom, felizgatta magát. Netán valami kényes pontra tapintottam?
Nem tudom, miről beszél.
Az anyjáról beszéltem, meg a motelről.
- Hogy akarja? - Mit?
Venni egy újat egy másik városban, ahol nem kell rejtegetnie az anyját.
Mért nem száll be a kocsijába, és megy el innen?
Honnan szerezne rá pénzt? Vagy már megkaparintotta?
- Hallgasson! - Nem is keveset. Negyvenezer dollárt.
Fogadok, hogy az anyja tudja, honnan van a pénz, és hogy mit tett, hogy megszerezze.
Azt hiszem, elmondja nekünk.
Hol van az a nő, akivel idejött? Hol van?
Mrs. Bates, ez...
Norman Bates!
Ha ebben az ügyben valaki tud tenni valamit, az csak pszichológus lehet.
Annak ellenére mondom ezt, hogy én személyesen ismertem Normant.
- Jól érzi magát, hölgyem? - Igen.
Beszélt magával?
Nem.
Megvan az egész sztori, de nem Normantól. Az "anyjától" tudom.
Norman Bates nem létezik.
Illetve csak félig.
És most a másik fele felülkerekedett,
talán örökre.
Megölte a húgomat?
Igen... és nem.
Nézze, ha valami pszichiátriai halandzsát próbál
mentségként felhozni, ez a fickó...
Egy pszichiáter nem halandzsázik.
Csak szeretné kifejteni a véleményét.
- De a húgom... - Igen.
Igen, sajnálom. A magándetektív is.
Ha leengedi a motel-környéki mocsarat, látni fogja...
Uh, van esetleg megoldatlan eltűnt személyes ügye?
- Igen, kettő. - Fiatal nők?
- Bevallotta, hogy... - Ahogy mondtam,
Az "anya".
Hogy megértse azt, amit én, miközben az "anyját" hallgattam,
Norman tudatának másik felét,
tíz évet vissza kell mennünk
az időben, amikor Norman megölte az anyját, és a szeretőjét.
Súlyos személyiségzavarai voltak, amióta az apja meghalt.
Az anyja ragaszkodó, gondoskodást igénylő nő volt.
És évekig úgy éltek, mintha rajtuk kívül senki nem lenne a világon.
Aztán megismerkedett egy férfival,
És úgy tűnt, Norman háttérbe szorul a férfival szemben.
Elszakadt nála a cérna, és megölte mindkettejüket.
Az anyagyilkosság talán a legsúlyosabb bűn a világon.
Annak is, aki elkövette.
Hát el kellett nyomnia magában a tettét, valahogy tisztázni kellett a lelkiismeretét.
Ellopta a hulláját.
Egy súlyos koporsót, amiben eltemették.
Elrejtette a testet a gyümölcspincében,
Úgy bánt vele, mintha még mindig élne.
És ez még mindig nem volt elég.
Ő ott volt... de csak hullaként.
Elkezdett gondolkodni, és beszélt hozzá,
neki adva a fél személyiségét, így engedte beszélni.
Néha őneki kellett lennie mindkettejüknek, beszélgetnie kellett.
Máskor, az "anya" teljesen átvette az irányítást.
Soha nem volt egészen Norman, de néha teljesen az "anyja" volt.
És mert betegesen féltékeny volt rá,
elkezdte azt hinni, hogy ő is féltékeny rá.
Szóval, ha bármi vonzalmat érzett egy másik nő iránt,
Az "anya" oldala teljesen megőrült.
Amikor a húgával találkozott,
a húga hatott rá, felrázta őt.
Meg akarta kapni.
Ez felébresztette a féltékeny "anyát", és az megölte őt.
Ezután Norman visszatért, mintha mély álomból ébredett volna,
És, mint egy jófiú, felkutatta, és eltüntette a nyomokat,
abban a hitben, hogy a gyilkosságokat az anyja követte el.
Miért... öltözött így?
Mert transzvesztita.
Uh, nem egészen.
Egy férfi, aki női ruhába öltözik, hogy a nemi jellegén változtasson,
vagy hogy elégedett legyen, az transzvesztita.
De Norman esete más: ő egyszerűen mindent lehetségeset megtett azért,
hogy fenntartsa az élő anyja illúzióját.
És amikor a valóság túl mélyre hatolt tudatában,
amikor veszély vagy vágy fenyegette ezt az illuziót,
felöltözött, még egy olcsó parókát is vett.
Járkált a házban, beült a székébe, beszélt a hangján.
Próbált az anyja lenni.
És, uh, most sikerült.
Hát így értettem, amikor azt mondtam, az "anyjától" tudom a sztorit.
Láthatja, ha az embernek két személyisége van...
az mindig konfliktust, harcot eredményez.
Norman esetében, a harcnak vége...
és a domináns személyiség győzött.
És a 40,000 dollár? Kinél van?
A mocsárban. Élvezetből ölt, nem haszonvágyból.
Kicsit reszket. Odaadhatom neki ezt a pokrócot?
- Oh, persze. - Rendben.
Köszönöm.
Szomorú, hogyha egy anyának kell elmarasztalnia
a saját fiát.
De nem hagyhatom, hogy azt higgyék, képes lennék ölni.
Most félrállítanak, úgy, mint ahogy nekem kellett volna évekkel ezelőtt.
Mindig rossz volt, és végül...
és azt akarta mondani nekik, hogy én öltem meg azokat a nőket, és azt a férfit,
mintha tudnék mást is csinálni, mint ülni, és bámulni,
mint valamelyik kitömött madara.
Azt hiszik, hogy még az ujjamat sem tudom megmozdítani, és nem is fogom.
Én itt fogok ülni csendben, amíg gyanúsítanak.
Lehet, hogy figyelnek. Nos, hadd figyeljenek.
Lássák, milyen ember vagyok.
Még ezt a legyet sem csapom le.
Remélem figyelnek. Látni fogják.
Látni fogják, és megtudják,
és azt fogják mondani: "Miért, hiszen a légynek sem tudna ártani."
Vége
Fordította: zetor2000 időzítés: Gabi
Teljesen átdolgozta: doomsnight (Külön köszönet Logarnak)