Lelkem röpült s partot nem lelt sehol: a Menny vak űr s az Isten haldokol;
végül csüggedve tért meg: "Én vagyok a boldog Ég s a lángoló Pokol!"
Lord Henry Wotton már gyerekkorától fogva az abszolút semmittevés
nagy arisztokratikus művészetének tanulmányával foglalkozott.
Csakis az örömöknek élt,
de legnagyobb öröme barátai érzéseinek megfigyelése volt,
miközben sajátjait semmibe vette.
Örömét lelte abban, hogy mások életére hatást gyakoroljon.
18, ahogy kérte, uram.
- Megvárhatom? - Igen.
Lord Henry barátai közé tartozott a piktor, Basil Hallward.
Szokatlanul titokzatos volt legújabb festményével kapcsolatban,
és Lord Henry, rejtélyt szimatolván,
elhatározta, hogy kideríti azt, amit barátja rejtegetni kívánt.
Sajnálom, uram. Mr. Hallward nincs itthon.
Mr. Hallward nem szeretné, hogy zavarják.
Ez a legjobb munkád, Basil. A legjobb, melyet valaha festettél.
Persze, azt kétlem, hogy bárki lehet ilyen jóképű, mint ez a portré.
Ki ő? Mi a neve? Miért vagy ennyire titokzatos?
Be kell küldened a Grosvenor-tárlatra,
hadd csodálja meg mindenki.
- Nem küldöm be sehová. - Miért nem?
Túl sokat adtam belé magamból.
Tudtam, hogy kinevetsz... De akkor is nekem van igazam.
Én semmi hasonlóságot se látok közted és e fiatal Adonis között.
Terólad lerí az értelem,
és az megbontja az arc harmóniáját.
Ne hízelegj magadnak, Basil. Csöppet se hasonlítasz hozzá.
Persze, hogy nem. És örülök is neki.
"Buddha bölcsességek."
Mindig is hiú voltál, Basil.
Miért nem szeretnél hozzá hasonlítani?
Megszenvedünk azért, amit az istenek adnak nekünk
és attól félek, Dorian Gray meg fog fizetni a szépségéért.
- Dorian Gray? Hát így hívják? - Igen. Nem akartam elárulni.
Ha ezután is el akarok jönni hozzád, küldenem kell valami minőségi italt.
Miért nem akartad elárulni?
Nem tudom megmagyarázni. Ahogy öregszem, lassanként megszeretem a titkolózást.
Képzelem, milyen ostobaságnak tűnik.
Menjünk ki. Egyáltalán nem hangzik ostobaságnak.
Elfelejted, hogy házas vagyok, és a házasság egyetlen varázsa éppen az,
hogy a kétszínűsködő életet mindkét fél számára okvetlenül szükségessé teszi.
Azt kell hinnem, hogy nagyon is jó férj vagy,
de rettenetesen szégyelled a jóságodat.
- A cinizmusod csak póz. - A természetesség is csak póz,
mégpedig a legrondább fajta. De még nem válaszoltál a kérdésemre.
Tudni akarom, miért nem akarod kiállítani Dorian Gray képmását.
Nem sokat lehet erről mondani.
És attól félek, talán el se hiszed.
Én mindent elhiszek, ami teljesen hihetetlen.
Ez úgy is fog hangzani.
Van valami, amit nem értek.
- Valami rejtélyes. - Rejtély?
Nem tudom, hogy magyarázzam el, de amikor Dorian modellt ül nekem,
mintha egy külső erő vezetné kezemet.
Mintha a kép saját életet élne, tőlem függetlenül.
Ezért nem fogom soha kiállítani.
Dorian Grayt illeti meg, és neki is fogom adni.
Meg akarom ismerni ezt a rendkívüli fiatalembert.
Azt hiszem, barátok lennénk.
Barátaimat a szépek,
az ellenségeimet az okosak közül választom ki.
Ellenségeink kiválasztásában sohase lehetünk eléggé óvatosak.
Harry, megvetem az elveidet, de tetszik, ahogy kifejezed azokat.
Az embert jobban szeretem, mint az elveket,
azokat az embereket, kiknek semmiféle elvük nincsen, legjobban szeretem.
- Most jut eszembe valami! - Micsoda, Harry?
- Hogy hol hallottam már Dorian Gray nevét. - Hol?
Ne nézz ily morcosan, Agatha nénémnél.
Ő mesélte, hogy találkozott egy kedves fiatalemberrel,
aki segített a jótékonysági akcióiban
és Dorian Graynek hívták.
Egy pápaszemes, nagyon szeplős, kopaszodó alakot képzeltem el.
Így nem érdekelt.
Ez egy nagyon hétköznapi pillangó, Basil.
Limenitis sibylla. Aligha illik egy úriember kertjébe.
- Örülök, hogy nem találkoztál Dorian Grayjel. - Miért?
Nem akarom, hogy megismerd.
Ki játszik a zongorádon, Basil?
- Korán jöttél, Dorian. - Csakugyan?
Ezt kölcsön kell adnod, Basil. Meg akarom tanulni.
Attól függ, hogy ülsz ma, Dorian.
Azt hittem, ma befejezzük a képet.
Befejezzük.
Kérem, folytassa, Mr. Gray. Remekül játszik.
Bemutatom Lord Henry Wottont, régi oxfordi barátomat.
Nagynéném sokat beszélt önről, Mr. Gray.
Maga az egyik kedvence, és egyik áldozata is.
Nem illik magához ez az emberszeretet.
Harry, még ma be akarom fejezni ezt a képet.
Ugye nem tartasz gorombának, ha megkérlek, hogy menj el?
Menjek el, Mr. Gray?
Maradjon, és árulja el, miért nem illik hozzám az emberszeretet.
Ugye te sem bánod, Basil?
Gyakran említetted, szereted, ha modelljeiddel valaki beszélget.
Ülj csak le, Harry.
Dorian, menj fel a dobogóra,
és egyáltalán ne figyelj arra, amit Lord Henry mond.
Nagyon rossz hatással van barátaira, kivéve rám.
Igazán oly rossz hatással van barátaira?
Jó hatás egyáltalán nincsen is, Mr. Gray.
- Minden befolyás erkölcstelen. - Miért?
Az élet célja az, hogy kifejlesszük önmagunkat.
Hiánytalanul megvalósítani természetünket. Ez a rendeltetésünk.
Egy embernek teljesen ki kellene élni az életét,
formát adni minden érzésének, kifejezni minden gondolatát,
testté váltani minden álmát.
Minden lendületünk, melyet igyekszünk elfojtani, megmérgez bennünket.
A kísértéstől csak egy módon szabadulhatunk, úgy, hogy engedjünk neki.
Állj ellen, és lelked belebetegszik
azokba a dolgokba, melyeket megtiltott magának.
Semmi se gyógyítja annyira a lelket, mint az érzékek.
Viszont semmi se gyógyítja annyira az érzékeket, mint a lélek.
Dorian, fordítsd a fejed kissé balra.
Az istenek jók voltak önhöz, Mr. Gray.
Miért mondja ezt?
Mert magának nagyszerű fiatalsága van,
- és a fiatalság ezen a földön az egyetlen érték. - Én ezt nem is érzem, Lord Henry.
Nem, most nem érzi. Egy napon azonban szörnyen megérzi.
Amit az istenek adtak, azt hamar vissza is veszik.
Az idő féltékeny önre, Mr. Gray.
Ne pocsékolja el napjai arányát. Éljen. Semmi se menjen veszendőbe.
Ne féljen semmitől.
Mert az ifjúsága nagyon rövid ideig tart,
és sosem kapja vissza.
Ahogy öregszünk, azok az isteni kísértések
gyötörnek, melyeknek nem mertünk engedni.
A világ magáé, egy idényre. Tragikus lenne, ha későn jönne rá,
mint sokan mások,
hogy nincs is a világon más semmi, csak az ifjúság.
Dorian Gray még sosem hallott ostoba beszédet ily ékesszólóan kifejezni.
Egészen új hatások dolgoznak benne,
miközben állott ottan mozdulatlanul.
Félt Lord Henry szavaitól, és szégyellte, hogy félt.
Egyszerre aztán bejött valaki az életébe,
aki mintha kitárta volna előtte az élet titkát.
Először volt tudatában fiatalságának,
és annak tudatában, hogy egy nap elveszítheti azt.
Nem volt hiábavaló a látogatásom, Basil.
Találtam egy ritka és gyönyörű lepkét. Euvanesse antiope.
Meglehetősen ritka Angliában. Hát nem gyönyörű, Mr. Gray?
- Igen, Lord Henry, nagyon szép. - Most már leülhetsz, Dorian.
Végül is, örülök, hogy megismerkedtél Lord Henryvel.
- És ön örül, hogy megismerkedett velem, Mr. Gray? - Most már örülök.
- De nem tudom, mindig örülök-e majd. - Mindig.
Szörnyű szó. Borzongok, ha hallom.
Nők szeretik használni.
Minden románcot elrontanak, mert azt akarják, hogy örökké tartson.
A futókaland és a sírig tartó szenvedély közt csak az a különbség,
hogy a futókaland kissé tovább tart.
Úgy látom, megjött a háziasszonyunk.
Épp időben, drágám,
láthatod, amint aláírom Dorian festményét.
Én is aláírhatom?
Azt hiszem, megérdemled, mivel egy alkalmat sem hagytál ki.
Tessék.
"G", mint Gladys.
Melyik tetszik jobban, Gladys, Dorian Gray vagy a képe?
Doriant szeretem a legjobban.
Ma még őt szereted jobban, de ha ifjú hölggyé cseperedsz és
London összes csinos férfiját meghódítod, lehet, hogy a kép fog jobban tetszeni.
Mert az ugyanígy fog kinézni, ám mi mindannyian megváltozunk.
És nem a javunkra. A bácsikád, én és Dorian sem.
Dorian nem fog megváltozni.
Dorian, ilyen lesz, ha nagy leszek. Igaz, Dorian?
Persze, kicsim.
Köszönj el, szívem. Vár a dadus. Gyere, siess.
Menj csak.
És velem mi lesz, ifjú hölgy?
Dorian Gray már el is rabolt tőlem?
Viszlát, Lord Henry.
Ha ez kiderül, cafatokra fognak tépni a londoni szalonokban.
Egy úriembernek nem kellene levennie a kalapját
egy hölgy jelenlétében, Parker?
Kizárólag a szabadban veszem le a kalapomat.
Olyan bájos lesz, mint a húgod volt, Basil.
Igen. De attól tartok, Dorian már tőlem is elrabolta a szívét.
Gratulálok, Basil. Nézze meg magát, Mr. Gray.
Én majd öreg leszek, de ez a kép örökre fiatal marad.
Jaj, ha megfordítva lenne.
Bárcsak én lennék mindig fiatal és a kép öregedne meg.
Te, Basil, aligha örülnél ennek.
A képnek ez ártana.
- Kézzel-lábbal tiltakoznék ellene. - Nem lenne szabad ilyet kívánnia
eme macska jelenlétében, Dorian.
Egyike Egyiptom 73 nagy istenének,
és képes teljesíteni kívánságát.
Lord Henrynek igaza van.
Tudom, hogyha valaki elveszti szépségét, akkor elveszti mindenét.
Talán jólesne egy csésze tea, Dorian.
És neked is, Harry.
Vagy megvetitek az ilyen egyszerű gyönyöröket?
Imádom az egyszerű gyönyöröket. A bonyolult ember utolsó menedéke.
Ez több, mint egy festmény. Egy része önmagamnak.
Mihelyt megszáradsz, belakkozlak, bekeretezlek és hazaküldelek.
Akkor aztán azt csinálhatsz magaddal, amit akarsz.
Küldd el vele az egyiptomi macskát is.
Nem kellene szétválasztani az istent és a képet.
Elküldöm, ha Dorian is úgy akarja.
Bárcsak én lennék mindig fiatal és a kép öregedne meg.
Ezért mindenemet odaadnám.
Igen, nincs a világon semmi, amit ne adnék oda.
Odaadnám ezért a lelkemet.
Dorian a meleg nyári estéken olyan körökbe
merészkedett, melyek eddig idegenek voltak számára.
Kíváncsisággal viseltetett a tőle távol álló helyek és emberek iránt.
Fél Londont bebarangolta,
miközben Lord Henry szavai csengtek fülében.
"Éljen. Semmi se menjen veszendőbe. Ne féljen semmitől!"
A Two Turtles-t egy úriember tisztelte meg látogatásával.
Legyen szíves, uram.
Következzen a Two Turtles szemefénye.
A mi Sibyl Vane-ünk!
Boldogan bemutatnám önt, uram, de büszke lány.
Nem szeretne ismerkedni.
Jöjjön, elbűvölő galambom.
Ereszkedjen le velem ezen földi halandók közé.
Beleegyezett, uram. Egy szavába kerül, és elviszem a színfalak mögé.
Nem, köszönöm.
Dorian estéről estére járt a Two Turtlesbe, hogy megnézze Sibyl Vanet.
Egy pártfogó, Mrs. Vane.
2 hete minden este eljön a Two Turtles-be.
El szeretné mondani, mennyire csodálja a lányát.
Ha megengedi, lenne egy kívánságom.
Igazán kedves, uram.
Miss Vane, a kedvemért elénekelné a Sárga Kismadarat?
Hogyne énekelné, uram.
De nincs, aki kísérjen. Mindenki elment.
Ezen könnyedén segíthetek.
- Ugye, megteszed, aranyom? - Igen.
Egy feltétellel.
Kérem.
Bocsánatot kérek a lányom nevében is.
Egy csodálatos. Ön írta?
Frederic Chopin írta egy nőhöz, kit imádott.
George Sandnek hívták. Egy nap mesélek róluk.
Nagyszerű lenne.
- Mit jelent önnek a zene? - Nem tudom. Érzelmeket.
- De ez nem örömteli. - Nem, ez nem az.
Miért volt boldogtalan?
Talán, mert úgy érezte, tovatűnik az ifjúsága.
- Különös ezt öntől hallani. - Miért?
Maga annyira fiatal.
Igen, ahogy ön is.
Mi a címe? Van címe?
Mondhatjuk. A címe: Prelűd.
Hát így vigyázol Sibylre, anyám?
Te nem értesz ehhez, James.
Bár ne mennék Ausztráliába.
Rendbe tenném a dolgokat, ha a szerződésem már nem lenne aláírva.
Szeretném, ha Sibylnek pompás házassága lenne.
A színésznők gyakran mennek férjhez felsőbb osztálybeliekhez.
Nekem is majdnem sikerült.
Ki ez az ifjú piperkőc? Hogy hívják?
Nem tudom, de tehetős.
Hogy hívják, Sibyl? Mióta jár ide?
- Mik a szándékai? - Nem tudom.
De tudom, hogy hívják. Sir Tristan.
Még a nevét sem tudod, mégis megengedted neki, hogy...
A bátyádnak igaza van. Nem lenne szabad ennyire bizalmaskodnod.
Rendes ember. Tudom. Nincs benne rossz szándék.
- Nem láttad az arcát? - Nem, de bár láttam volna,
mert ha a hajad szála is meggörbül, megkeresem és megölöm.
Jim ! Ostoba vagy, Jim. Teljesen ostoba.
Úgy beszélsz, mint anya azokban a rémdrámákban, amikben játszott.
Akkor még megbecsülték a színészetet.
Öröm volt színpadra állni.
Annyit kérek, vigyázz Sibylre, anya. Figyelj rá, míg távol leszek.
Jim.
Ma este elutazol.
A hajó messzire visz, sötét vizeken át.
Ne mérgesen és aggódva maradj meg emlékezetemben.
Így már jobb. Nem tudod megítélni az embereket arcuk alapján?
Butának hihetsz, amiért Sir Tristannek nevezem őt.
De számomra olyan, mint Artúr Király egyik lovagja,
akiről gyerekkorunkban olvastunk,
aki lovaggá esküdött és harcolt a rossz ellen.
Kiállt az igazság mellett és védte a nőket.
Igaz barát és hű szerető.
Nem jár rosszul vele, uram. Ennél szelídebb nádiposzátát még nem láttam.
Sárga kismadár.
- Elkéstél, mint rendesen. - Bocsáss meg, Agatha néni.
A pontosság az idő tolvaja, Harry szerint.
Victoria, kedvesem, milyen csinos vagy.
Szeretek eljönni hozzád, Agatha néni.
Azon kevés helyek egyike, ahol valószínűleg találkozom a férjemmel.
Mindig elejtem.
Mr. Gray valami roppant fontosat akar mondani neked, Harry.
Égünk a vágytól, hogy megtudjuk.
Azt hiszem, várhat az ebéd végéig.
Haragszom rád, Harry. Miért akarod rábeszélni Mr. Grayt,
hogy hagyja ott az East Endet?
Nagyszerű zenész és szeretik a játékát.
- Az East End egy roppant fontos kérdés. - Igaz. A rabszolgaság kérdése,
és mi úgy próbáljuk megoldani, hogy mulattatjuk a rabszolgákat.
Gyanítom, Lord Henry, bennünket azért érdekelnek a szegények,
hogy mulattassanak minket.
Különösen, hogy ha megöregszünk, egyéb szórakozásunk nem marad.
Lord Henry, mondja, hogy lehetne még egyszer visszafiatalodni?
Emlékszik valami nagy botlásra, melyet fiatal éveiben elkövetett?
Jaj, nagyon sokra.
Hát kövesse el őket újra. Csak meg kell ismételni
- egykori bolondságainkat. - Nagyszerű elmélet.
- Veszedelmes elmélet. - Ez az élet egyik nagy titka.
A legtöbb ember abba pusztul bele, hogy a földön csúszik,
és későn fedezi fel, hogy egy dolgot nem bánunk meg soha, a ballépésünket.
De ha az ember csak önmagának él, azért rettenetes árat fizet.
Igen, manapság minden tekintetben túl vagyunk terhelve.
- Nemcsak pénzzel kell fizetni ezért. - Hát mivel még, Sir Thomas?
Lelkiismeret-furdalással, szenvedéssel. A lealacsonyodás tudatával.
Civilizált ember sohasem bánta meg a gyönyörét,
és a civilizálatlan ember sohasem tudja, mi a gyönyör.
Én tudom, mi a gyönyör. A gyönyör, imádni valakit.
Így már tudom, mi az a fontos dolog, amit mondani szeretnél.
Imádni mindenesetre jobb, mint imádtatni.
Ha imádnak bennünket, az kellemetlen dolog. Meglátod,
az asszonyok úgy bánnak velünk, mint az emberiség az isteneivel.
Imákat rebegnek hozzánk, és azzal gyötörnek, hogy tegyünk értük valamit.
Harry, te javíthatatlan.
El kell ismernie, hogy a nők odaadják a férfiaknak életük aranyát.
De mindig visszakövetelik aprópénzre váltva.
A nők, mint egy elmés francia mondta,
vágyat adnak belénk, hogy remekművet alkossunk,
de mindig lehetetlenné teszik, hogy megcsináljuk azt.
Nem értek egyet.
Úgy tűnik, roppant jól ismer minket, asszonyokat, Lord Henry.
Most a nőket elemzem.
A kérdés nem oly bonyolult, mint gondoltam.
A nők az anyag diadalát jelentik az észen,
aminthogy a férfiak az ész diadalát jelentik az erkölcsön.
Rettenetesek ezek a nézetek, Lady Agatha.
Nem gondoltam, hogy az ördög ügyvédjével fogok egy asztalnál ülni.
Bocsánat az értelmes megnyilvánulásaimért, Sir Thomas.
Elfelejtettem, hogy ön parlamenti képviselő volt.
Bocsásson meg, Lady Agatha, de nem maradok tovább.
Nem várja meg a fürjet, Sir Thomas? Az évszak első fürjét?
Kifejezetten önnek rendeltem.
Nem mehet így el, Sir Thomas.
Gondolkodjon a liberálisokkal, étkezzen a konzervatívokkal.
Nem ez a szabály?
Hogy vitatkoznak ezek a férfiak.
Egy árva betűt se értek abból, amit beszélnek.
Üljön le, Sir Thomas.
Lord Henry nézetei egyszerre demoralizálóak és bámulatosak.
Nem kell komolyan venni.
Bevallom, sosem tudtam ellenállni Lady Agatha fürjeinek.
Nos, Dorian, mi az a fontos dolog, amit el szeretnél mondani?
Abból, amit az ebédnél mondtál azt gondolom, szerelmes lettél.
Eljegyeztem magam.
Most, hogy elindultunk, Harry,
talán elárulod, hová megyünk.
- Grosvenor Square, 7. szám. - Meglátogatjuk Doriant?
Igen, felvesszük és
elmegyünk ahhoz a nőhöz, akivel eljegyezték egymást.
- Dorian eljegyezte magát? Kivel? - Valamilyen kis színésznővel.
Színésznővel. Festett haj és kipingált arc?
Csak ne szóld le a festett hajat és kipingált arcot, Basil.
- Olykor rendkívüli varázs van ebben. - Komolyan beszélsz?
- Egész komolyan, Basil. - És te ezt helyesled Harry?
- Nem lehet. - Én sohase helyeslek és helytelenítek semmit.
Dorian Gray beleszeret egy szép leányba
és megkéri kezét. Miért ne?
Minden tapasztalat értékes, és bármit mondanak a házasság ellen,
a házasság tapasztalat.
Dorian Gray feleségül veszi ezt a leányt,
aztán 6 hónap múlva másvalakibe bolondul.
- Lehet ő ennyire hűtlen? - A hűség merő tunyaság.
7. szám, uram.
Már vártalak benneteket.
Hajtson a Lower Euston Road, 22 szám alá.
Lower Euston Road, uram?
- Lower Euston Road. - Igen, uram.
Mindig meghökkennek, amikor kimondom ezt a címet. Siessen.
Szeretnék azelőtt odaérni, hogy énekelni kezd.
Remélem, mindig nagyon boldog leszel, Dorian.
Köszönöm, Basil. De az eljegyzésünk 7 pecsétes titok.
- Még az anyja sem tudja. - A gondviselőd mit fog szólni hozzá?
Lord Radley biztosan dühös lesz. De nem tehet semmit sem.
Kérdezhetek valamit, Dorian?
Mikor emlegetted előtte a házasságot, Dorian?
Formaszerűen nem is kértem meg a kezét.
Bevallottam neki hogy szeretem, és azt mondta, nem méltó, hogy feleségem legyen.
- Nem méltó. - A nők csodálatosan gyakorlatiasak.
Ilyen helyzetben mi gyakran elfelejtünk
házasságról beszélni, de ők mindig figyelmeztetnek rá.
Sibyl elfeledteti a mérges elméleteidet.
- Milyen elméleteket...? - Az elméleteidet az életről, gyönyörről.
A gyönyör az egyetlen dolog, melyről érdemes elméletet csinálni.
Ez a Természeté, nem az enyém.
Ha boldogok vagyunk, mindig jók vagyunk. Ha jók vagyunk, nem vagyunk mindig boldogok.
Sibyl a válasz minden cinizmusodra, Harry.
Ha meglátod Sibyl Vane-t, azonnal megérted.
Helyesen cselekedtél, Dorian. Először nem így vélekedtem,
de ahogy megismertük, meggyőződtem.
Bájos és ártatlan, jól látható.
- Tudtam, hogy megértesz. - Épp olyan, ahogy mondtad.
Ám nem értek egyet Basillel.
Szerintem annyira imád téged, hogy nem kell feleségül venned.
Miféle gonoszságon töröd a fejed?
Haragudnom kellene rád, Harry, de túlságosan boldog vagyok.
Sibyl Vane az szent.
Csak a szent dolgot érdemes megérinteni.
Kezdelek gusztustalannak találni. Ne hallgass rá, Dorian.
Ne aggódj, Basil. Jelenleg leperegnek rólam a nézetei.
Ez esetben, nem is kell mondanom, mit tennék, ha a helyedben lennék.
Mit tennél, Harry? Kíváncsi vagyok.
Meghívnám a házamba, hogy megnézze Basil portréját.
És amikor úgy gondolná, hogy haza szeretne menni,
megkérném, ne menjen. Persze, megdöbbenne.
Úgy tennék, mintha csalódtam volna benne.
Ha ezután is menni szeretne, hűvös és közömbös lennék irányába.
Megkérném, hogy távozzon, mondván, nem szeretem a szomorú búcsúkat,
vagy valami hasonló.
Ám miután elment,
elhitetném vele, hogy gyönyörű,
majd bocsánatáért könyörögnék és feleségül venném.
Mindig azt hittem, hogy gonoszságod csak egy póz.
De már tudom. Iszonyatos vagy.
Kipróbálod a kísérletemet, Dorian?
Miss Vane. Miss Vane, Sir Tristan, ahogy ön bájosan nevezi őt,
meghívta már kegyedet, hogy megnézze azt a nagyszerű festményt,
melyet Basil Hallward festett róla?
Nem, még nem. Látni szeretném. Szabad?
Hogyne, kedvesem. Ma este, ha óhajtod.
Erre a szobára mindig így fogok emlékezni.
A lámpafény, ahogy zongorázol, a saját boldogságom.
Az órád szerint ideje hazamennem.
Az órák már csak ilyen kellemetlenek. Azt hiszik, ez a kötelességük.
Ez a macska. Láttam, hogy mozognak a szemei.
Meglehet.
Lord Henry szerint egyike Egyiptom 73 nagy istenének.
- Nem félsz tőle? - Egy kicsit. Hallgasd meg.
"Hajnal lesz, Éj és Ő figyel, a furcsa Macska heverész,
Gyékényemen néz, egyre néz atlasz-arany szemeivel.
El innen, titkos, ronda Rém! E hát förtelmes fenevad!
Fölzaklatod a fene, vad ösztönt s barommá válok én.
Fényes hitem már nem ragyog,
ébred parázna
vágyam is."
- Mily különös költemény. Ki írta? - Egy briliáns oxfordi ír fiatalember.
A neve Oscar Wilde.
Miért nézel rám ilyen furcsán?
Mit tennél, Sibyl, ha azt mondanám,
"Ne menj el, ne menj haza?"
Mit tennél, Sibyl?
Számíthattam volna rá, hogy így fog reagálni.
- Hát, jó éjszakát. - Jó éjszakát.
Ugye nem bánod, ha nem kísérlek ki. Nem állhatom a szomorú búcsúkat.
Egy bölcs barátom figyelmeztetett, hogy az ártatlanságod,
melyre életemet tettem volna,
elbukik a próbán, melynek alávetettelek.
Leszóltam bölcs cinizmusát, de már tisztábban látok.
Megölted a szerelmemet. Hűtlen voltál, nem hozzám,
hanem a képhez, melyet rólad állítottam fel.
Eddig csigáztad a képzeletem. Most semmi se vagy nekem.
Nem akarlak többé látni. Nem akarom többé kimondani a nevedet.
Nem akarok többé rád gondolni. Ezentúl csakis az örömöknek fogok élni.
Minden más jelentéktelen.
És ha ez lelkem pusztulásához vezet,
azért egyedül te leszel a felelős.
Ne keress többé.
Elhagyom Angliát hosszú időre.
E levéllel ajándék pénzt is küldök,
mely kárpótol a csalódottságért, amit érzel.
Illúziók világában éltem.
De véget vetek álmodozásaimnak.
A valódi életem most kezdődik.
Saját életem, melynek nem lehetsz részese.
5 perc, Miss Vane.
Nem akarta, ám Doriant felzaklatta az, amit tett.
Nyugtalan lelkiismerete teljesen elterelte figyelmét,
homályosan világított utcákon vándorolt,
és baljós házak mellett haladt el.
Amikor végre hazatért csöndes mayfair-i otthonába,
eluralkodott rajta egy bizonyos baljós, fenyegető érzés.
Saját képmására pillantott, melyet Basil Hallward festett.
A homályos, tompított fényben
úgy látta, hogy az arc kissé megváltozott.
Kifejezése más volt.
Mintha valami kegyetlenség lenne a száj körül.
Nagyon furcsa volt.
Kétségtelen, hogy az egész kifejezés megmásult.
Száján valami kegyetlenség látszik.
Piros ajkát nem torzította el ilyen vonás.
Bárcsak a kép változna és én maradhatnék mindig az, aki most vagyok.
Ezért mindenemet odaadnám.
Igen, nincs a világon semmi, amit ne adnék oda.
Odaadnám ezért a lelkemet.
Csak nem teljesült a kívánsága?
Ilyesmi lehetetlen. Elgondolni is szörnyűséges.
Mi lesz, ha valaki észreveszi ezt a rettenetes változást. Az inas, esetleg?
Mit tesz, ha Basil Hallward idejön és látni akarja saját festményét?
Ez nevetséges. Merő képzelgés.
Nyugtalan érzései okozta illúzió csupán.
A kép nem változott. Őrültség ilyesmire gondolni.
Egy festett vászon nem képes változni.
Kialussza magát és megnézi még egyszer, amikor nyugodtabb lesz,
és jót nevet ezen a képtelenségen.
De délután, amikor visszatért, hogy újra szemügyre vegye a festményt,
bármily képtelenség is volt,
az a kegyetlen vonás, amire emlékezett, jól látható volt.
Valóban úgy volt. Az arckép megváltozott.
Kétségtelen. Hihetetlen, de ettől még tény.
Ez a kép az ő saját lelkiismerete jelképévé vált?
Megtanítja arra, hogy megutálja tulajdon lelkét?
De ha kép látható jelképe lesz az ő lelkiismeretének,
akkor hagynia kellene, hogy utat mutasson.
Nincs oka szemrehányást tenni neki.
Élhetne szépen és tisztán.
Kegyetlenül bánt Sibyl Vane-nel. Még nincs késő, hogy jóvátegye.
A lány még felesége lehet.
Elveheti. Boldogok lehetnének együtt.
Bocsánatáért esedezett. Magát hibáztatta.
Az önvádban van valami fényűzés.
Dorian Gray levele végeztével úgy érezte, hogy megbocsátottak neki.
Dorian, engedj be. Látni akartalak.
Nyiss ajtót, Dorian. Addig nem megyek el, míg nem láttalak.
Dorian, engedj be.
Nem engedem, hogy így bezárkózz, Dorian.
Sajnálom a dolgot, Dorian.
- Sibyl Vane-re gondolsz? - Igen, rá.
Már minden rendben van. Valójában köszönettel tartozom.
Jobban megismertem magam.
Tudom, hogy gúnyolódni fogsz rajtam, de mostantól fogva
azt fogom tenni, amit a lelkiismeretem diktál.
- Mi az ördögről beszélsz? - Elveszem Sibyl Vane-t.
- Elveszed Sibyl Vane-t? - Tudom, mit akarsz mondani.
Valami borzasztót a házasságról. Hát ne mondd.
2 héttel ezelőtt megkértem Sibyl Vane-t. Nem szegem meg a szavamat.
- Hát nem tudod. - Mit?
- Még nem olvastad a reggeli lapokat? - Nem, még nem.
Mi történt, Harry?
Sibyl Vane meghalt.
Ezért siettem hozzád.
Hogy senkivel se beszélj, míg nem jövök hozzád.
Amikor láttam, hogy bezárkóztál,
azt gondoltam, már tudsz róla.
Nyomoznak az ügyben, és nem szabad beleavatkoznod.
Ugye a színháznál sem ismerik a nevedet? Ha nem, akkor minden rendben van.
- Mondj mindent egyszerre, Harry. - Kétségtelen, hogy nem véletlen volt.
Bár így kell leadni a közönségnek.
Úgy fél egy tájt elment a színházból az anyjával,
azt mondta, hogy valamit fönn felejtett, és visszament az öltözőjébe.
De ő nem jött le többé. Holtan találták, a földön heverve.
Tévedésből valami mérges folyadékot ivott.
Azonnal meghalt.
Tragikus, természetesen, de azért ne vedd a szívedre.
Nézd más szemszögből.
Próbáld meg kiverni a fejedből.
Jöjj és ebédelj velem,
aztán majd benézünk az Operába. Don Giovannit játsszák.
Mindenki ott lesz. A húgom páholyába jöhetsz.
Tehát én gyilkoltam meg Sibyl Vane-t, mintha elvágtam volna a nyakát.
Nem értem, miért hibáztatod magad.
Gondolom, veszekedtetek és ő ostobán azt hitte, elveszített téged.
De csak az a nő végez magával, aki már egyébként is kiegyensúlyozatlan.
Hol tartod a sherryt? Ha elveszed ezt a lányt,
boldogtalan leszel,
és idővel ő is.
Biztosítalak, hogy az egész ügy irtózatos hiba lett volna.
Emlékszem, egyszer azt mondtad, hogy a jó elhatározások mindig végzetesek lehetnek.
Az, hogy későn fogamzanak meg.
- Az enyémmel is ez történt. - Nézd úgy ezt a tragédiát,
mint a csodálatos élet egy epizódját.
Mi történt tulajdonképpen? Valaki megölte magát, mert téged szeretett.
Bárcsak nekem is lenne ilyen élményem.
Azok, akik szerettek engem, nem voltak sokan,
mindig makacsul tovább éltek, miután már nem törődtem velük,
vagy ők nem törődtek énvelem. Elhíztak és ellaposodtak.
S ha találkozom velük, azonnal érzelegnek.
Az a szörnyű női emlékezőtehetség! Idd meg ezt. Jót fog tenni.
Egy asszony mellé ültettek
a minap egy vacsoránál. Az a nő az egész világot
fel akarta áldozni énértem. Ez mindig rettenetes pillanat.
Az örökkévalóság borzalmaival tölti meg az embert. Évekkel ezelőtt történt,
de ő megint elmondta az ügyet,
és szememre vetette, hogy tönkretettem az életét.
Mellesleg, rengeteget evett.
A nők közül, akiket ismertem egyik sem tette volna meg értem
azt, amit Sibyl Vane tett meg teérted.
De még nem válaszoltál, velem vacsorázol-e ma este?
Semmi kedvem hozzá, Harry.
Akkor találkozunk az operában.
A húgomé a 27-es páholy. Földszinti.
Az ajtóján ott a neve. Remélem, látlak fél tíz előtt.
Le ne maradj de Reszke duettjéről.
Sajnálom, Mr. Hallward. Mr. Gray nincs itt. Elment az operába.
- Az operába? - Igen, uram. Hagy neki üzenetet?
Nem, majd reggel visszajövök.
De reggel, Doriant már nem érdekelte
barátja vigasztalása, se a szemrehányása.
Büszkesége és bűntudata
arra sarkallta, hogy közönyt színleljen.
Szia, Basil. Sajnálom, megvárakoztattalak.
- Reggeliztél már? - Igen, köszönöm.
Én éhes vagyok. Nem bánod, ha falatozom, míg beszélgetünk?
Persze, hogy nem.
Hát az Operában voltál, míg Sibyl Vane holtan feküdt egy kopott lakásban?
- Ami múlt, az múlt. - Te a tegnapot múltnak nevezed?
Csak sekélyes embereknek van szükségük évekre, hogy megszabaduljanak érzéseiktől.
Az az ember, ki ura önmagának,
egy szomorúságot olyan könnyen elintéz, mint ahogy kitalál egy élvezetet.
Nem akarok rabja lenni az érzéseimnek.
Használni akarom őket, élvezni és uralkodni rajtuk.
Valami egészen megváltoztatott, Dorian.
Ugyanannak a szép fiúnak látszol.
Úgy beszélsz, mintha nem volna benned szív és irgalom.
Elkéstél.
Ha tegnap bizonyos percben toppansz be,
fél hatkor vagy háromnegyed hatkor,
akkor sírva találsz.
Még Harry, aki a hírt hozta nekem, ő sem hitte, hogy kibírom.
Rettenetesen szenvedtem. Aztán elmúlt.
Nem tudom ismételni azt az érzést. Senki se tudja.
Ez Henry befolyása. Hiszen látom.
Ennek semmi köze Harryhez.
Gondolom, nem Harrytől kaptad azt a sárga könyvet az asztalon.
- Mi a baj azzal a könyvvel? - Minden.
Aljas, gonosz, romlott, dekadens. Megvetem.
Mit szeretnél, mit olvassak, Basil?
Ha már megkérdezted.
-"Ázsia világossága." - Mindig nálam van.
- A Buddha története, igaz? - Igen, egy jó emberé.
- Ígérd meg, hogy elolvasod, Dorian. - Ígérem.
Rajzoltál egy vázlatot Sibylről. Elragadó. Megtarthatom?
Persze. Most mennem kell, Dorian.
Megkönnyebbültem, hogy ilyen jó hangulatban találtalak,
annak ellenére, ami történt.
Köszönöm, Basil. Jólesik az aggódásod.
Mielőtt elmegyek, szeretném megnézni a képet, amit rólad festettem.
Egy spanyolfal van előtte.
Először azt hittem, a szoba van átrendezve.
- Túl sok fény érte a festményt. - Kizárt. Csodás helyen van.
Várj! Ne nézz rá!
Ne nézzem meg a tulajdon képemet? Kérlek, ne tréfálj.
- Miért ne nézzem meg? - Nem adok magyarázatot
és te ne is kérj. Ha mégis megpróbálod megnézni, Basil,
becsületszavamra sohase beszélek veled, amíg élek.
De mi bajod? Jövő hónapban ki akarom állítani.
- Ezért akarom megnézni. - Ki akarod állítani?
Egy hónappal ezelőtt azt mondtad, hogy sohase állítod ki.
Harrynek is szóról szóra ezt mondtad.
Akkoriban a festmény különös vonzerővel bírt számomra.
Külön élet lakozik benne.
Annyira nagy hatással volt rám, hogy úgy éreztem, nem tárhatom a nyilvánosság elé.
Talán te is láttad benne ezt a rejtélyes tulajdonságot, Dorian.
Te is észrevettél valami különöset a képen?
Valamit, ami először nem tűnt fel,
ám hirtelen felszínre került?
- Szóval igen. - Valamit láttam.
Valamit, amit roppant különösnek éreztem.
Igazad van. Van valami végzetes ebben a festményben.
Egészen értem az érzésedet.
És tiszteletben tartom a kérésed.
Egy nap talán túl leszel rajta, ahogy én.
Ez nem fogja tönkretenni a barátságunkat.
- Örömmel hallom. - Szervusz, Dorian.
Szervusz, Basil.
Őrület volt megengednie, hogy a kép csak egy óráig is itt maradjon
a szobában, melybe minden barátja bejár.
A képet mindenáron el kell rejteni.
A ház felső részében volt a régi diákszobája,
melyet évek óta nem használt.
Senki be sem lépett oda.
Poros és pókháló lepte tankönyvein és játékain kívül
más nem volt ott.
Azon a helyen biztonságban lehetne a festmény.
Bezárhatná oda. A kulcsot magánál tartaná.
Sosem volt rá szükség, hogy az inasok bejárjanak abba a szobába.
El kellene küldenie Victort és a többieket.
Új inasokat kell felvennie.
Visszaemlékezett gyermeki életének
szeplőtlen tisztaságára.
Itt, gyermekkorának ártatlan emlékei között
a rettenetes festmény örökre rejtve marad.
A vászonra írt arc elállatiasodhat, meghülyülhet és bemocskolódhat.
Senki se láthatja. Senki, kivéve őt.
Övé lett az örök fiatalság,
miközben az arckép viseli majd el gyalázata terhét.
Rossz sorsra jutott.
Ahogy múltak az évek, Dorian változatlan fiatalságának csodája
meglepetést okozott, ám ritkán gyanakodtak.
Még azok, akik a legrosszabb dolgokat hallották róla,
mert Londonban néha-néha furcsa hírek keringtek életmódjáról,
és mindent összevissza fecsegtek a körökben,
sem tudtak semmi megbecstelenítőt elhinni róla, ha látták.
Mindig olyan színben tűnt fel,
mint aki szeplőtlenül áll a világban.
Bár sokakat elbűvölt, mégis akadtak olyanok, kik elhúzódtak tőle.
Különös történeteket beszéltek róla.
Azt rebesgették, hogy látták egy ronda csapszékben,
a Whitechapel távoli zugában.
Rendszeressé váltak különös eltűnései,
és mikor ismét megjelent a társaságban, a férfiak összesúgtak egy sarokban,
vagy mosolyogva mentek el mellette, vagy hideg, fürkész tekintettel nézték végig.
Azok, kik jó barátságban éltek vele,
bizonyos idő múltán kerülni kezdték.
Azok a nők, kik érette dacoltak a társadalmi előítélettel,
elsápadtak, mikor Dorian Gray belépett a szobába.
Nem bírta ki, hogy oly sokáig távol legyen Angolországtól,
hogy távol legyen attól a képtől, mely oly nagy szerepet játszik életében.
Attól félt, hogy valaki távollétében
behatol a szobába, ahová elrejtette azt.
Aztán egy éjszaka egyszerre kiosont a szobából,
lement a Blue Gate Fields körüli borzalmas terekre, és itt ténfergett nap nap után.
Amikor kiheverte ezeket a látogatásokat,
szembeült a képpel, gyakran undorodva a festménytől és önmagától,
de néha az egyéni kérkedés büszkesége töltötte el,
mely félig-meddig a bűn varázsa.
Aprólékos gonddal vizsgálgatta azokat a csúf vonásokat,
melyek ráncos homlokát fölperzselték,
nagy, vastag, érzéki szája köré lopóztak,
és azon töprengett, vajon mi borzasztóbb, a bűn jegye-e, vagy a vénség jegye.
Ez volt mindenesetre Dorian Gray véleménye.
Számára az ember miriád életű és miriád érzésű lény volt.
Az egyszerű, őszinte, becsületes élet, szinte nem is élet.
Hát olyan rettenetes ez? Dorian szerint nem.
Ez pusztán csak módszer, mellyel megsokszorozzuk egyéniségünket.
Mégis, volt valaki,
akivel nehezére esett kétszínűnek lenni.
Basil Hallward unokahúgával, Gladys-szel, aki gyermekkora óta imádta őt.
Erre jártam, beugrottam egy pillanatra. Itt találtam ezt a régi dalt.
Elbűvölő.
Szóval ezt az arcot rajzolta rá a bácsikám.
Ő volt, igaz? Nagyon jól ismerem a stílusát.
Ő énekelte ezt a dalt? Ki ő? Mesélj nekem róla.
Évekkel ezelőtt meghalt, amikor még kicsi voltál.
Imádtad őt, Dorian?
Igen.
Szervusz, Dorian. Alig várom a ma esti partidat.
Biztosan nagyszerű lesz. Mint mindig.
Valójában nem vagyok olyan csinos, mint az a festmény, igaz?
Természetesen nem.
Azt hiszem, rájöttem, hogy Dorian miért nem javasolta nekem.
És eldöntöttem, mi teszek.
És hogy döntöttél?
Meglehet, hogy ma este megkérem, vegyen feleségül.
És mi lesz David Stonenal?
Szerinted elvinne Dorian partijára,
- ha tudná, mik a szándékaid? - Persze, hogy elvinne.
Nem nézem le Davidet, de nem áll szándékomban elmondani neki.
- Ne, ne is mondd el Davidnek. - David, te gazember.
Nem hittem, hogy képes vagy hallgatózni.
Ne aggódjon Dorian Gray miatt, Mr. Hallward.
Gladyst én fogom feleségül venni.
Ehhez nincs hozzáfűzni valóm.
Ha nem is jönnél hozzám,
akkor sem engedném, hogy ahhoz a szörnyeteghez menj.
Nem hagyom, hogy ellene beszélj, David.
Nem is kell. Sokan vannak, akik megteszik helyettem.
Hazugság és irigység az egész. Dorian nem gonosz ember.
Aki ránéz, tüstént láthatja.
Nos, még nem kérte meg a kezed. Én megteszem helyette.
Hallottad, mit mondtam. Én kérem meg őt, ma este.
- Ott mindenki előtt, gondolom. - Félre fogom hívni. Hatalmas ház az.
- Jó éjszakát, uram. - Jó éjszakát, David.
Mi a baj, Dorian? Miért nem válaszolsz?
Van valami más? Amiről nem tudok?
Biztosan hallottad a rólam szóló történeteket.
- Nem ijesztenek meg? - Nem hiszek bennük.
Tegyük fel, hogy azt mondom, igazak.
Nem hiszek el semmiféle gonosz dolgot rólad.
Mit tudsz te a gonoszságról?
Csupán annyit, hogy benned nincs egy cseppnyi sem.
Ha nagy bajba kerültél, Dorian, szeretnék osztozni benne.
Ha feleségül vennélek téged, az mérhetetlen gonoszság lenne.
Tehát így közlöd velem, hogy nem szeretsz?
Ahogy tetszik.
Ez nagyon szép, Dorian. Köszönöm.
Előkerítenéd nekem Davidet?
Most már mennem kell.
Felderítettem a házadat, Dorian.
Ugye, nem bánod? Jobb, mint egy múzeum.
Látom.
Valami felbecsülhetetlen érteket tarthatsz abban a szobában,
ha zárva tartod. Megnézhetem egyszer?
Miféle ritkaságokat tárolsz ott, Dorian?
Kíváncsi vendégek csontvázait.
- Sejtettem. - Menni akarok, David.
- Hogyne. - Jó éjszakát, Dorian.
- Jó éjszakát. - Jó éjszakát.
Jó éjszakát.
November 9-e volt, egy nappal 38. születésnapja előtt,
amint később gyakran eszébe jutott.
11 óra tájt ment haza Lord Henrytől,
akinél vacsorált.
Valami furcsa félelemérzés vett rajta erőt,
amikor megpillantotta Basil Hallwardot,
de nem árulta el, hogy fölismerte.
Dorian!
Mindjárt megismertelek, helyesebben a kabátodat. De nem voltam biztos benne.
- Te nem ismertél meg engem? - Ebben a ködben?
Még a Grosvenor Square-t sem ismerem meg.
A házam, azt hiszem, errefelé van, de erre se mernék megesküdni.
9 óra óta vártalak a könyvtáradban.
Végül megsajnáltam az inast és elküldtem lefeküdni.
A vonat éjfélkor indul Párizsba,
és mindenképpen találkozni akartam veled.
Szerencse, hogy így összefutottunk.
Sajnálom, hogy elutazol, hiszen már ezer éve nem láttalak.
De remélem, nemsokára visszajössz.
Nem. Most jó néhány hónapig nem jövök vissza Angliába.
Műtermet bérelek Párizsban, és bezárkózom,
míg be nem fejezem azt a nagy festményt, melyet tervezek.
Később Gladys is csatlakozik hozzám. Bemehetek egy percre?
De nem késel le a vonatról?
A vonat 12:15-kor indul, most pedig csak 11 van.
Őszintén szólva a klubba mentem teérted, mikor találkoztunk.
Amint látod, csomagokkal nem kell vesződnöm,
a nehezebb poggyászt már elküldettem. Csak ez a kézitáska van nálam.
Jöjj be, mert a köd beszűrődik a házba.
Remélem, nem akarsz komoly dolgokról beszélgetni.
Manapság semmi sem komoly. Legalább semminek sem kellene annak lenni.
Komolyan kell beszélnem veled, Dorian.
Kérlek, ne ráncold a homlokod. Ezzel csak megnehezíted a dolgom.
Remélem, nem rólam van szó.
Unom önmagamat.
De rólad van szó és ezt el kell mondanom.
- Csak félórára veszlek igénybe. - Zaklatottnak tűnsz, Basil.
A saját érdekedben beszélek.
Fontosnak tartom, hogy megtudd: Londonban rólad szörnyű dolgokat beszélnek.
Hallani sem akarok róluk. A mások botrányait szeretem,
de a saját botrányaim nem érdekelnek. Nincs meg bennük az újdonság varázsa.
Kell, hogy érdekeljen a jó híred.
Egy árva szót sem hiszek ezekből. Nem bírok bennük hinni, ha meglátlak.
Nem beszélnek titkos bűnökről.
Az ilyesmi megmutatkozik az ember szája vonalán.
Zavartalan ifjúságoddal
semmi rosszat sem hiszek el felőled.
Amikor fülembe suttogják ezeket a förtelmes dolgokat,
zavarba jövök.
Nem szükséges megvédened,
ha ez nyugtalanít.
Nem kerülheted ki ilyen egyszerűen ezeket a vádakat.
Miért megy ki a klub szobájából oly férfi,
mint Harwick herceg, mikor te belépsz?
Nem azért, mert ő valamit is tud az én életemről, Basil,
hanem mert én mindent tudok az övéről.
Miért oly végzetes a barátságod a fiatalemberekre?
Az a szerencsétlen ifjú, az a testőr öngyilkos lett.
És Adrian Singleton, és Lord Wayne fia?
Melyik úriember érintkezik vele?
A testőr őrülten szerelmes volt egy nőbe,
úgy érezte, nem élhet nélküle. Hát tehetek róla?
Ha Wayne buta fia az utcáról szedi föl feleségét, az én hibám?
Ha Adrián Singleton a barátja nevét írja a váltóra.
Én vigyázzak reá?
Jogunk ítéletet mondani egy emberről, annak a hatásnak alapján, melyet barátaira tesz.
Úgy tűnik, tele vagy az öröm kielégíthetetlen őrületével.
És ha arra gondolok, mennyire imád téged Gladys...
- Mi köze neki ehhez? - Semmi. Remélem.
És ha rajtam múlik, a jövőben sem lesz.
Olyan dolgokat közöltek velem, melyekben lehetetlen kétkednem.
Lord Wallace egyik legjobb barátom volt Oxfordban.
Levelet mutatott, melyet felesége írt neki, mikor halálos ágyán feküdt, egyedül,
a mentone-i villájában.
Neved felbukkant ebben a vallomásban, melynél rettenetesebbet nem olvastam.
Azt mondtam neki, hogy lehetetlenség,
hogy nagyon jól ismerlek, és képtelen vagy ilyesmire.
De ismerlek-e?
Mielőtt erre felelnék, látnom kell a lelked.
- Látnod kell a lelkem? - Igen, látnom kell a lelked.
De ezt csak Isten láthatja.
Majd te is látod, ma éjszaka!
Miért ne néznéd meg? Ez a te műved.
Aztán mindent elmondhatsz a világnak, ha kedved tartja.
De senki sem hisz neked. Eleget beszéltél már romlottságról.
Most lásd szemtől szembe.
Megmutatom neked a lelkem.
Ne mondj ilyent, ennek nincs semmi értelme.
Csak felelj azokra a rettenetes vádakra,
melyeket felhoznak ellened.
Ha azt mondod, hogy elejétől végig hazugságok, hiszek neked.
Jöjj fel, Basil. Naplót írok az életemről minden áldott nap.
Sohasem hozom ki a szobából, melyben írtam.
Megmutatom.
Ne kívánd, hogy valamit is elolvassak. Csak nyílt feleletet akarok a kérdésemre.
Ezt is megkapod ott fönn. Nem kell sokat olvasnod.
Te vagy a világon az egyetlen ember, kinek mindent joga van tudni rólam.
Sokkal több közöd van az életemhez, mint magad is sejted.
Azt gondolod, hogy csak Isten látja a lelkünket.
A festmény leírhatatlan torzulása ellenére
Basil felismerte saját ecsetvonását.
Nyilván a belsejéből jön az undokság és borzalom.
A bűn leprája lassanként megette az egész festményt.
Nem hitte el, hogy ezt ő festette,
de bal oldali sarkában volt tulajdon neve.
Ez szörnyű. Földöntúli, felfoghatatlan.
Mit jelent ez?
Azon a napon, amikor befejezted a festményt, kívántam valamit.
Te talán másnak neveznéd.
A kívánságom teljesült.
Azt mondtad, hogy megsemmisítetted a képet.
- Nem mondtam igazat. A kép semmisített meg engem. - A szeme mint egy ördögé.
Mindnyájan magunkban hordozzuk az Eget és a Poklot.
Ha ez igaz, és te ezt csináltad az életedből,
akkor ez rosszabb, mint amiket mondanak rólad.
Tudsz imádkozni, Dorian?
Mire is tanítottak bennünket gyermekkorunkban?
"Ne vigy minket a kísértésbe. Bocsásd meg a mi bűneinket.
"És szabadíts meg a gonosztól." Mondjuk együtt.
- Már késő, Basil. - A hiúságod imáját meghallgatták.
A bűnbánatod imáját is meghallgatják majd.
Gondolod, már nem próbáltam? Hidd el, nem segít.
Van valahol ilyesforma vers:
"Bár bűnöd mint a skarlát, én fehérre mosom, mint a hó."
Gladysnek csak múlt héten jutott eszébe a nap, mikor a festmény kész lett.
Emlékszik, hogy ő is aláírta a képet.
Itt is van.
Ha most látná.
Én tovább imádkozom, még ha te nem is.
Gladys sosem tudhatja meg.
De egyszer, valahogyan Basil felfedheti titkát előtte.
Az egyetlen létező személynek, kinek jó véleménye
elengedhetetlen volt számára.
Hirtelen érthetetlen gyűlöletet érzett Basil Hallward iránt,
minthogyha a vásznon lévő kép sugalmazná
s egyenesen fülébe súgná vigyorgó szájával. Pánik fogta el.
Az űzött vadállat őrült kétségbeesése támadt benne.
Mintha a vászon vért izzadna.
Úgy érezte, nem csak barátjára mért halálos csapást, hanem önmagára is.
Elviselhetetlennek érezte,
hogy amit tett, az visszavonhatatlan.
Basil meghalt.
Angliában akasztófára kerülnek emberek, azért, amit ő most elkövetett.
De micsoda bizonyíték van ellene?
Basil tizenegy órakor ment el ebből a házból. Senki sem látta visszajönni.
A legtöbb inas Selbyen van. Az ő inasa alszik.
Párizs!
Basil Párizsba utazott, mégpedig az éjféli vonattal, amint akarta.
Bocsásson meg, Francis, hogy fölkeltettem. De itthon felejtettem a kapukulcsom.
Hány óra?
- Fél 1, uram. - Fél 1.
Holnap reggel 9-kor keltsen fel. Dolgom van.
Igenis.
Keresett valaki ma este?
Hallward úr, kérem. Itt volt 11-ig, aztán elment a vasútra.
Azt mondta, Párizsba utazik.
Sajnálom, hogy nem találkoztam vele. Üzent valamit?
Semmit, csak azt, hogy majd ír Párizsból, ha nem találkoznak a klubban.
- Köszönöm, Francis. - Van még valami, uram?
Írok egy levelet.
Szeretném, ha reggel kézbesítené.
Mr. Allen Campbell részére. A cím a borítékon lesz.
Igenis. Jó éjszakát, uram.
Ahogy reggel Allen Campbell megkapja a levelet, el fog jönni.
Azonnal eljön.
Allen segít. Ő az egyetlen, aki jelenleg képes rá.
Mi történik, ha Alan Campbell nincs Angliában?
Napok múlhatnak, míg hazatér.
Talán nem is akar eljönni hozzá.
Mr. Allen Campbell, uram.
Alan, nagyon kedves vagy.
- Azt írtad, hogy életről és halálról van szó. - Ezt hallgasd meg.
"Lelkem röpült s partot nem lelt sehol:
"a Menny vak űr s az Isten haldokol; végül csüggedve tért meg:
"Én vagyok a boldog Ég s a lángoló Pokol!"
Ez nagyon szép, nem gondolod?
Nem azért jöttem, hogy Omar Khayyam verseiről beszélgessek.
Persze. Ülj le, Allen. Elmondom, miért hívtalak ide.
Alan, itt a házban, a bezárt padlásszobában,
hova senki sem mehet be, csak én,
egy halott ember ül az asztalnál. Tíz órája, hogy meghalt.
Hogy ki ez az ember, miért halt meg, miként halt meg, az nem tartozik rád.
- Mindössze azt kell tenned... - Nem akarok többet tudni, Dorian.
Nem érdekelnek a szörnyű titkaid.
De kell, hogy érdekeljenek.
Te vagy az egyetlen ember, ki megmenthet.
Te tudós vagy.
Te értesz a vegyészethez
és más ilyesmihez.
Mennyiben érint téged ez az egész?
Mindössze azt kell tenned, hogy megsemmisíted azt, aki ott fönn van
Úgy kell megsemmisítened, hogy nyoma se maradjon.
Ezt az embert senki se látta bejönni a házba.
Most azt hiszik, hogy Párizsban van.
Ha pedig keresik, ne találjanak nálam semmit.
Változtasd át, Alan, őt és mindenét, ami itt van,
beleértve a kabátját, táskáját, melyeket bezártam a szobába,
egy marék hamuvá.
Őrültség elképzelned, hogy a kisujjamat is megmozdítom érted.
- Öngyilkos lett, Alan. - De ki hajszolta oda?
Nem akarod megtenni nekem?
Hogy mersz épp engem kérni, hogy ebbe a szörnyűségbe keveredjek?
Alan, meggyilkolták. Én gyilkoltam meg őt.
Akármi is lett az életemből, ő tette azzá.
Nem akarta, de mégis ő tette.
Okvetlen letartóztatnak.
Senki se követ el bűntényt anélkül, hogy valami ostobaságot ne tenne.
- De semmi közöm hozzá. - Egykor barátok voltunk, Alan.
Elég baj az.
Nem érted, ha nem segítesz, nekem végem.
- Akasztófára kerülök azért, amit tettem. - Hát kerülj.
- Nem teszed meg? - Nem.
- Könyörgök, Alan. - Hiába.
Sajnállak, Alan, de nincs más választásom.
Már megírtam egy levelet. Itt van.
Látod, kinek szól.
Ha nem segítesz, el kell küldenem. Ha nem segítesz, elküldöm.
Tudod, mi lesz ennek a következménye.
- A dolog nagyon egyszerű. - Bele fog halni.
Nem hittem, hogy bele akarod keverni a nevét ekkora botrányba.
- Nem tehetem meg. - Nincs más választásod.
Haza kell mennem, elhozok egyet-mást a laboratóriumból.
Megmentetted az életemet.
Dorian azon az estén Lady Narboroughnál vacsorázott,
akin még látszott az, amit Lord Henry
a régi, híres csúnyaság romjainak nevezett.
Tegnap este nagyon hamar elszaladtál, Dorian.
Egyenesen haza mentél vagy a klubba?
Miért vagy oly kíváncsi, Harry?
12:30-kor értem haza.
Ha koronatanúra van szükséged, kérdezd meg az inasomat.
Ne feledje az ígéretét, Lord Henry.
2 órának nyoma veszett, Dorian,
gyanítom, vizsgálni fogják. Vagy talán nem.
Alig nyúlt a pompás vacsorámhoz, Lord Henry.
Azt hiszem, szerelmes.
Már egy hete nem voltam szerelmes, mióta Madame de Ferrol elutazott.
Madame de Farrol?
Igazán csodálatos nő, Lady Narborough.
Hogy meghalt a 3. ura, haja a bánattól egyszerre aranyszőkévé lett.
Hogy néz ki a 4. férje?
A nagyon szép asszonyok férjei a gonosztevők osztályába tartoznak.
Most már értem, miért tartja magát a világ olyan gonosz embernek.
De melyik világ, Lady Narborough? Csak a jövendő világ lehet.
Ez a világ és Harry kitűnő barátok.
Minden ismerősöm azt mondja, gonosz.
Igazán szörnyű, hogy manapság az emberek
olyan dolgokat mondanak a hátunk mögött, melyek szóról szóra igazak.
Az asszonyok hibáinkért szeretnek bennünket.
Ha sok hibánk van, mindent megbocsátanak nekünk,
- még azt is, hogy nem vagyunk buták. - Igaz.
Arról viszont senki sem győzhet meg, hogy Mr. Gray gonosz ember.
És nem bocsátom meg neki, hogy még agglegény.
Lord Henry, nem gondolja, hogy Graynek már meg kellene nősülnie?
Én is mindig ezt mondom neki.
Ma éjszaka átlapozom a Debrettet,
s kijegyzem belőle a szóba jöhető hölgyeknek a névsorát.
- Az évszámaikat is? - Kissé átszerkesztve.
Azt akarom, hogy bájos pár legyenek. Hogy mindkettőjük boldog legyen.
Leveszem a válláról a keresgélés terhét, Lady Narborough.
Már választottam, ha ő is engem akar.
- Nem hiszem el. - Gladys, kedvesem. Hozzám jössz?
Természetesen.
Ez az első házasság, melyet jó szemmel nézek.
- Jaj, de izgalmas. - Nagyszerű.
- Úgy örülök nektek. - Gratulálok.
Londonban 4 hónapig Basil Hallward rejtélyes
eltűnése jelentette az izgalmat.
Nem bánjátok, hogy dolgozom, miközben beszélgetünk?
- Egyáltalán nem. - Sürgős.
Mire jutottatok Franciaországban?
Az égvilágon semmire.
Mindenkit felkutattunk, aki csak távolról is ismerte a nagybátyámat,
de senki sem látta és hallott felőle.
A francia rendőrség szerint Basil egyáltalán nem is érkezett meg Párizsba.
A Scotland Yardon, meg vagyunk győződve róla, hogy elhagyta Londont.
A szürke köpenyes úr, aki elutazott az éjféli vonattal,
kétségtelenül Basil Hallward volt.
Most mihez kezdjünk?
Fiatalok vagytok mindketten. Érthető, hogy eljegyeztétek egymást.
Éljétek békén a saját életeteket. Higgyétek el, így a legjobb.
Ígérem, hogy a Scotland Yard nem felejti el Basil Hallwardot.
Arra gondoltam, Gladysnek talán jót tenne, ha egy időre kimozdulna Angliából.
Jól gondolod.
Holnap lemegyek Selbybe, a vidéki házamba.
Meggyőztem Gladyst, hogy jöjjön oda
- csütörtökön néhány barátjával. - Helyes.
A többiek fácán vadászatra jönnek.
Örömmel vennénk, ha ön is csatlakozna, Sir Robert.
Attól tartok, nem lehet. De örülök, hogy ti mentek.
A szórakozás jót fog tenni.
Köszönjük, Sir Robert. Igazán kedves.
Ugyan.
Mr. Gray?
Ismersz egy Allen Campbell nevű fiatalembert?
Igen. Egykor jó barátok voltunk.
Jó ideje nem láttam. Miért kérdezi?
Az imént kaptunk egy igen tragikus üzenetet.
Ma reggel, Allen Campbell öngyilkosságot követett el.
- Mi a fenéért tenne Allen Campbell... - Nos, igen.
Azt hittem, tudsz segíteni. Mindene megvolt.
Most kezdte letenni névjegyét a tudományban.
Nem hagyott levelet, magyarázatot?
Semmit. Akármi hajszoltba bele, a titkot magával vitte.
Mily keveset tudunk arról, mi játszódik le egy emberben.
Igen.
Szomorú voltál egész este. Allen Campbell miatt?
- Talán. - Sajnálom.
Házasodjunk össze gyorsan. 2 hét múlva.
Szűk baráti körben.
2 hét? Ezt nevezed gyorsnak?
Jó éjt, kedvesem.
Csütörtökön lemegyek vonattal Selbybe Janettel.
Az vasúton leszek.
Allen Campbell.
Most már Allen vére is a festményen van?
Voltak más utak a feledékenységnek, mint az, melyet Allen választott.
- Hová menjünk, uram? - A Bluegate Fieldsre.
Igenis.
Egy nap azzal a döbbent, kínzó felismeréssel
ébredünk, hogy a lélek nem babona.
Sem az emberi lélek, olyan anyag, mely mikroszkóp alatt megvizsgálható.
Az örök szavak igazak a mai világra, ahogyan ő mondta.
"Mit ér az, ha valaki megnyeri az egész világot"
"és elveszti a saját lelkét?"
A lélek nem illúzió. A lélek rettenetes valóság.
Lehet venni, eladni, csereberélni.
Lehet megmérgezni és megjavítani.
Az az ember, akár gazdag, akár szegény, kiben ég a hit és a szeretet fénye,
mégha megmártózott a sötétség mély gödrében,
továbbra is élvezheti a tiszta napvilágot.
Ám azok a szerencsétlenek, kiknek lelke sötét gondolatokkal teli,
és bűnös tetteit palástolnia kell.
Mégha délidőben sétálgat is,
hordoznia kell aljas börtönét.
Mi ez, amit játszik? Van címe, nem igaz?
Mondhatjuk.
Prelűd.
Játsszon valami mást.
- Miért nem szereted ezt a zenét? - Hallottam valakitől régebben.
- 18 évvel ezelőtt. - Egy nő?
Akármikor visszatérek Londonba, őt keresem.
A húgom Sir Tristannek nevezte. Mert olyan volt, mint egy lovag.
Ha Rangoonban, vagy Vaparaisoban lenne, megtalálnám.
De Londonban, mintha tűt keresnék a szalmakazalban.
A becsületes nevét sem tudom.
- Azt sem, hogy néz ki. - És ha rábukkansz, mit csinálsz vele?
Talán már halott. Erre nem gondoltál?
Tovább keresem.
- Te nem angol vagy. - Mi az, hogy angol?
Férfiak vannak és nők.
Ő Sir Tristan, Kate kedvesem.
Már kértem, hogy ne hívj így, Adrian.
Hallottam, hogy Lord Henry is Sir Tristannek nevez és igazán illik rád.
- Miért nem látunk soha? - Egészen boldog vagyok itt.
Italt, drogokat és nem kellenek a barátok.
Túlságosan sok barátom volt.
Nézze, uram, egy rajzot készít önről.
Mit szeretnél? Dalt, verset, egy festményt?
Mind a hármat remekül csinálom.
Úgy tűnik, valami hiányzik.
Megvan.
"De szörnyű fák,
"miket a viperák"
Isten veled, Adrian.
"Gyümölcsük mindig megterem, Ha rajtuk hulla lóg!"
Isten veled, Sir Tristan.
Hogyan szólította?
Ülj le.
3 italért megrajzolom a képét.
- Legyen 4. - Sir Tristan, ezt mondta.
És Sir Tristan bevágtatott az erdőbe egyetlen szerelmét keresve.
Megöli a barátját.
Eljött az igazság Angliába,
paróka és talár nélkül.
Gyerünk, Kate.
Ha pénzt akar...
Sibyl Vane bátyja vagyok. Mond ez valamit önnek?
- Semmit. - Miért szólították Sir Tristannek?
Időnként úgy szólítanak.
Hazudik. 18 éve keresem magát.
Mit gondol, hány éves vagyok?
Miért nem ölted meg? Legfeljebb felakasztottak volna érte.
Nem őt keresem. Túlságosan fiatal.
- Hány évesnek véled? - Úgy 22-nek.
Mit nevet?
Dorian Gray már 20 éve néz ki 22 évesnek.
Mit mondott, hogy hívják?
Ha egy férfi azt mondja, már kimerítette az életet,
akkor mindjárt tudják, hogy az élet merítette ki őt.
De a te esetedben, ez a jóra való törekvés
pusztán a közelgő házasságod hatása.
Idővel elmúlik. Lehúznád a sötételőt, Dorian?
Persze. Az igazság az, hogy jó útra akarok térni. Meg akarok változni.
Ennek az élménynek az újdonsága nem kell, hogy rossz szokássá váljon.
A házasélet puszta szokás és rossz szokás.
Bízom benne, ez nem formálja át reménytelenül jellemed.
Harry, hosszú ideig távol voltam, miről beszélnek az emberek Londonban?
Még mindig Basil eltűnéséről beszélnek.
De most teljesen felkapták Allen Campbell öngyilkosságát.
Mit gondolsz, mi történt Basillel?
Fogalmam sincs róla.
Meglátod, 2 hét múlva
újságolják majd, hogy San Franciscóban látták.
Furcsa, de mindenkit, aki eltűnik,
San Franciscóban látnak.
Bizonyára remek város lehet, a túlvilág minden varázsával.
Nagyszerű festő volt. Ez bizonyos.
Tudod, Basil legjobb munkája
a rólad készített festménye.
Azt mondtad, hogy megsemmisítetted a képet.
Mi a titkod, Dorian?
Egy nappal sem tűnsz öregebbnek, mint akkor, amikor a kép készült.
Egy nap talán elmondom.
Mindenre képes lennék, hogy visszakapjam az ifjúságom,
kivéve, hogy tornásszak, korán keljek és hogy becsületes legyek.
Néha mindenre képes lennék, hogy megváltozzak
és megöregedjek, mint mások.
A jó elhatározásom talán későn fogant meg.
Bár Dorian őröket állított a birtok köré,
a tudat, hogy hajszolják, tőrbe csalják, sarkában vannak,
elhatalmasodott rajta.
Az éjszaka rövid óráiban,
amikor minden hang erősebb a képzelődés miatt,
a bűntudat és a rémület kerítette hatalmába.
Bűneinek minden apró részlete visszarémlett, még nagyobb borzalommal.
Könyörtelenül üldözte lelkének élő halála.
Nappal eljött az ideje a kegyetlen képmutatás Gladys és a vendégei irányába.
- No van-e sok vad, Geoffrey? - Nem valami sok, Dorian.
Úgy látszik, a legtöbb madár a mezőre repült.
Remélem, ebéd után, másik területre megyünk.
- Ne lődd le, Geoffrey. - Ne bolondozz.
Boldog isten! Egy hajtót találtam!
Micsoda szamár, hogy a puskák elé áll.
Tüzet szüntess! Valaki megsebesült.
Hol, kérem? Hol van?
Mi a csudának nem tartja vissza az embereit?
Mára elrontották a vadászatom.
Megmondtam neki,, hogy mára vessenek véget a vadászatnak.
Ilyenek után mégse való.
- És az az ember meg...? - Igen, meghalt.
A mellébe kapta a lövést.
Thornton, jöjjön be.
Bizonyára a ma reggeli rettenetes balesetről akar beszélni.
Házas volt? Volt családja?
Annyi pénzt küldök neki, amennyit maga szükségesnek tart.
Azt se tudjuk, kérem, kicsoda. Épp ezért bátorkodtam idejönni.
- Hát nem a maga embere volt? - Nem, kérem. Sohase láttam azelőtt.
Valami matrózfélének látszik.
Matróz?
Olyan, mint valami matróz.
Mindkét karja tele van tetoválva.
Találtak nála valamit? Valamit, amiből megtudhatjuk a nevét?
Egy kevés pénz volt nála, meg egy hatlövetű pisztoly.
A nevét nem tudjuk.
Rendes embernek látszik, de durva külsejű. Bizonyára valami matróz.
- Hol a holttest? - Egy üres istállóban van, a Home Farmon.
Látni akarom az arcát.
Szabad.
Mi a baj, Dorian?
Hiszen át sem öltöztél. El fogsz késni a vacsoráról.
Látni akartalak.
Tudom, drágám. Gyakran éreztem így.
- Isten veled, Gladys. - Isten veled? Fél 9-ig.
Fél 9-ig.
Hajtson tovább.
- Indulhatunk, uram? - Igen.
Dorian.
Dorian!
David! Mi szél hozott Selbybe? Nem láttad Doriant?
Miről van szó? Mi történt?
Dorian Londonba utazott. Nem tudtad?
David találkozott vele a vasútról jövet.
- Különös, hogy így elsietett. - Rettentő dühös volt.
Talán rájött, mire készülök.
Mire készülsz, David?
Féltékenységnek fogod hinni.
Nem tagadom, az is szerepet játszik benne.
De volt egy szörnyű sejtésem rólad és Dorianról.
És amikor bejelentetted a házasságod napját, én...
Kétségbe estem. Mindent meg akartam tenni, hogy megakadályozzam.
Mit tettél, David?
Van egy bezárt szoba Dorian házában.
Először nem tulajdonítottam neki nagy jelentőséget.
Bármit bezárva tarthatott ott, biztonságban,
akár az inasok elöl is.
Ám egyszer Dorian egyik inasa eljött hozzám állás ügyben.
Feltűnt, hogy Dorian milyen gyakran cseréli az inasait.
Ő mondta, hogy Dorian minden órában felosont oda,
és bezárkózott.
Egyik este zajt hallott és nyomozni kezdett.
Hajnali 4 óra volt.
Dorian kilépett a szobából és különös tekintettel nézett rá.
Gyilkos pillantással.
Aztán kémkedéssel vádolta és kirúgta.
Úgy éreztem, ha be tudnék jutni abba a szobába,
találhatnék valamit, ami megakadályozhatná ezt a házasságot.
És bejutottál?
Megvesztegettem az egyik inasát, hogy szerezzen egy lenyomatot a zárról.
Itt van a kulcs.
Kivártam, míg Dorian lejön ide Selbybe, hogy aztán bejuthassak.
Tudom, hogy megvetsz a tetteimért, de én nem számítok.
Nem fontos, mi történik velem, vagy hogy mit gondolsz rólam,
- ha megakadályozhatom a házasságot. - Mit találtál a szobában?
Számomra semmi érdekeset.
Egy régi diákszoba az, könyvekkel és holmikkal.
És van ott egy hatalmas arckép, letakarva.
- Arckép? Kiről? - Nem tudom.
Az eredeti egy szörnyű ember lehet, már ha létezik eredeti.
Van egy halvány hasonlóság Doriannal.
Egy középkorú, őrült, rémisztő nagybácsi,
züllött, véres arccal.
- A bácsikád festette. - A bácsikám nem festett ilyet.
Aláírta.
Annyira számítottam rá, hogy találok valamit, ami segít,
hogy úgy döntöttem, csupán ostoba féltékenység volt részemről,
és hatalmas igazságtalanságot követtem el Doriannal szemben.
Valami azt súgta, le kell jönnöm ide és színt vallanom mindkettőtöknek.
A bocsánatodat szeretném kérni.
Le tudnád írni részletesen azt a festményt?
Van rajta egy furcsa macska. Amilyen Dorian szobájában is.
Csakhogy a képen a szemei ördögi módon ragyognak. Leírhatatlan.
Észrevettél valami szokatlant az aláíráson?
Nem, nem hiszem.
Most, hogy látlak, Gladys, nem tudom elmondani, amit akarok.
Hazudnék, ha megtenném.
Tudom, hogy ez a házasság rossz. Nem szabad belevágnod.
Van valami furcsa és gonosz Dorianban.
Volt egy G betű az aláírás alatt, David?
Mint ez?
Azt hiszem, volt. Honnan tudtad?
- Igen, Gibson? - Bocsásson meg, kisasszony.
Mr. Gray megkért, adjam át ezt a levelet önnek, amint visszajöttem.
- Azt kérte, személyesen tegyem. - Köszönöm.
Egyszer azt mondtam, ha feleségül vennélek, az mérhetetlen gonoszság lenne.
Te azt hitted, így közöltem veled, hogy nem szeretlek.
Tudnod kell, hogy szeretlek, jobban, mint a világon bármit.
De én csak szerencsétlenséget hozok azokra, akik szeretnek engem.
Ha tudnád, milyen rossz voltam hozzád, megrettenve fordulnál el tőlem.
Nem látsz többé.
Kedves Gladys, próbálj meg keserűség nélkül emlékezni rám.
Ez az egyetlen jó tettem, amit valaha véghez vittem.
Elmondod, miről van szó, Gladys? Talán segíthetünk.
Azonnal Londonba kell mennünk.
Csakugyan igaz, hogy az ember sohasem változhat meg?
Vágyakozott gyermekkora szeplőtelen tisztaságára.
A gőg és szenvedély mily szörnyű pillanatában kérhette,
hogy arcképe viselje tettei terhét, s ő megtarthassa az ifjúság tündöklését!
Sibyl Vane halott.
A bátyja névtelen sírban pihen a selbyi temetőben.
Alan Campbell agyonlőtte magát. And Basil...
Ezt semmi sem változtathatja meg.
Önmagára kell gondolnia, saját jövőjére.
Megkímélte Gladyst.
Vajon van már jele a jótettének a képen?
Volt, szinte észrevehetetlenül, de bizonyosan ott volt a szemen,
küzdött a borzongással és az undorral.
Hát van még remény.
Elhagyhatná Angliát örökre, élhetne csöndesen egy távoli országban,
hogy békés, alázatos, visszafogott élete legyen.
Elűzhet minden gonosz vonást az arcképről.
Figyelhetné a förtelmes fakulást és változást.
Ám a festmény mindig gyengeségre csábítana.
Meg kell semmisíteni.
Az öregedés elkerülhetetlen.
Ha gonosz utakon járt, bűnhődnie kell, ahogy mindenkinek.
Bárcsak inkább minden bűne magával hozta volna biztos, gyors büntetését!
A kés, mellyel agyonszúrta Basil Hallwardot, most megöli a munkáját is,
majd a múltat, és ha a múlt meghal, akkor végre szabad lesz.
De amikor a kés átdöfte az festmény szívét,
rendkívüli dolog történt.
Kérlek, Atyám, bocsáss meg. Bocsásd meg bűneimet.
Kérlek, Atyám, bocsásd meg bűneimet.
Sokat vétkeztem, gondolattal, szóval, cselekedettel.
Bocsáss meg, Istenem.
Vidd haza Gladyst, David.
Lelkem röpült s partot nem lelt sehol: a Menny vak űr s az Isten haldokol;
végül csüggedve tért meg: "Én vagyok a boldog Ég s a lángoló Pokol!