Igen, ez a Sunset Boulevard Los Angelesben, Kaliforniában,
reggel öt óra körül.
A gyilkossági csoport suhan itt a rendőrségtől, riporterekkel együtt.
Gyilkosságot jelentettek a 10000-es tömb egyik nagy házából.
A délutáni újságokban olvashatnak majd róla.
A rádió is jelenteni fogja, és a televízió is,
mert az egyik legnagyobb régi filmsztárral kapcsolatos.
De mielőtt felfújnák és kifacsarnák,
mielőtt a hollywoodi újságírók rátennék maszatos kezeiket,
talán szeretnék megtudni a tényeket, a teljes igazságot.
Ha így van, akkor jó helyre jöttek.
Egy fiatal férfi holttestét találták a sztár úszómedencéjében,
két lövedékkel a hátában és egyel a gyomrában.
Nem fontos személyiség, csak egy író, egypár B-film szerzője.
Szegény marha! Mindig vágyott egy úszómedencére.
A végén megkapta, de túl magas árat fizetett érte.
Lépjünk vissza úgy fél évet, keressük meg a kezdetnek nevezhető napot.
Franklin és lvar fölött béreltem egy szerény lakást.
Nehezen mentek a dolgok.
Már régóta nem dolgoztam egyik stúdiónak sem.
Csak ültem a szobámban, és gyártottam a történeteket, kettőt egy héten.
De úgy tűnt, elvesztettem az utamat.
Lehet, hogy nem voltak elég eredetiek, vagy túl eredetiek voltak.
Egy biztos, senkinek sem kellettek.
Tessék?
- Joseph C Gillis? - Az vagyok.
- Az autóért jöttünk. - Milyen autóért?
1946-os Plymouth kabriolet, 40 R116 kaliforniai rendszámmal.
- Hol van a slusszkulcs? - Miért adnám oda maguknak?
Eddig rendesek voltak magával, már három hónapi részlettel tartozik.
Végzést kaptunk a bíróságtól. A kulcsokat!
- Vagy azt akarja, hogy eltolassuk? - Nincs itt a kocsi.
- Valóban? - Kölcsönadtam egy barátomnak.
- Palm Springsbe ment vele. - Egészségügyi okokból?
- Ha nem hiszik el, keressék. - Elhisszük, de maga is higgyen nekünk.
Legyen itt az autó holnap déli tizenkét órára, vagy repülnek a szikrák!
Aranyos dolgokat tud mondani.
Úgy 290 dollár kellett, de azonnal, különben elveszítem a kocsimat.
Nem Palm Springsben volt, és a garázsban sem.
Néhány sakklépéssel megelőztem őket.
Tudtam, hogy eljönnek érte, és nem kockáztattam semmit.
Rudynak, a suszternek az üzlete mögött tartottam.
Rudy soha nem kérdezte, hogy áll a helyzet.
Egy pillantás a cipő sarkára, és tisztában volt vele.
Egy eredeti történetem ide-oda vetődött a Paramountnál.
Az ügynököm azt mondta, felejtsem el, de ismertem egy nagyfejet, aki kedvelt.
Eljött az ideje, hogy szívességet kérjek Sheldrake úrtól.
Ügyes producer volt, a gyomorfekélye is tanúsította.
Öt percet kap. Miről szól a történet?
Egy baseball játékos, akinek a karrierje kezd kibontakozni, egyszer pénzt rabolt,
de tisztességes útra akar térni. Sötét haverok a múltjából zsarolják.
Szabotálja a világbajnokságot, hogy nyerjenek a fogadáson?
Kivéve a végét. Az meglepetés.
- Címe? - "Kitömött csatár". Itt a vázlata.
Hívja fel az olvasó irodát, kérdezze meg őket a "Kitömött csatárról".
A Foxnál kapnának rajta, kivéve Zanuckot, nincs ideje vele foglalkozni.
El tudja képzelni Ty Powert ilyen szerepben?!
A legjobb ember a magáé, Alan Ladd.
Laddnek a fizikai szerep jó változás lenne. És egyszerű forgatni.
Rengeteg külső felvétel. Maga könnyen kihozná egy millióból.
- Elnézést. - Írtam egy szerepet Bill Demaresnek is.
Öreg tréner, akit kupán vágtak, és néha begolyózik.
Helló, Mr Sheldrake. "Kitömött csatár", két oldalban foglaltam össze.
- Köszönöm. - De ne strapálja magát.
- Mi a probléma? - Éhség sugallta.
Nem lenne jó Laddnek?
Átgyúrása valaminek, ami nem nagyon jó.
Biztos örömmel találkozna a szerzővel. Mr Gillis, ez Miss Kramer.
Schaefer. A nevem Betty Schaefer. Legszívesebben elbújnék valahová.
- Segíthetnék? - Ne haragudjon, nem tartottam jónak.
Lapos és sablonos.
Milyen anyagra vár? Joyce, Dosztojevszkij?
Szerintem legyen a filmnek valami mondanivalója.
A történet nem elég. Maga az "Elfújta a szél"-t is elutasította volna.
Nem, én küldtem el. "Ki a fene akar látni egy polgárháborús filmet?" - mondtam.
Nem bírtam a "Kitömött csatár"-t, mert ismerem a nevét. Hallottam, tehetséges.
Ebben az évben a megélhetésemre koncentrálok.
Előveszi a 27 A számú cselekményt, és kinyalja, hogy divatos?
Csúnya szavak. Mintha egy New York-i színházkritikust hallgatnék.
- Köszönöm, Miss Kramer... Schaefer. - Minden jót, Mr Gillis.
Legközelebb a "Meztelenek és halottak"-at írom meg magának.
Ezek szerint Zanuck ölébe pottyanhat egy baseball film.
Nem hinném, hogy ez a téma Akadémia-díjat nyerhet.
Betty Huttonnak való témát keresünk. Maga szerint ez egy Betty Hutton?
- Őszintén szólva, nem. - Várjon csak!
Ha női softball csapatot csinálunk belőle, aláfestő zenével
és egy pár számmal kiegészítve kész egy musical: "Az aréna amazonjai".
Lehet, hogy jó viccnek tartja, de nem tudok nevetni. Munkára van szükségem.
- Semmi nincs. - Javítások, dialógus kiegészítés.
Komolyan, semmi.
Mr Sheldrake, tudna adni nekem 300 dollárt, személyes kölcsönt?
Tudnék-e? Gillis...
Tavaly valaki rábeszélt, hogy vegyek egy farmot,
és kölcsönt vettem fel rá.
Az idén kölcsönt vettem fel a farmra, hogy kifizessem az életbiztosításomat...
Ezután elgurultam a főhadiszállásra.
Ami alatt legtöbbünk a Schwab drogériát érti.
Amolyan kombináció az iroda, kávéház és váróterem között.
Váróterem... ahol az élet étkezőkocsijára várunk.
Beszereztem tíz darab ötcentest, és elkezdtem az SOS hívásokat.
Természetesen az ügynökömet nem tudtam elkapni.
Felhívtam egy haveromat, Artie Greent.
Rettentően rendes hapsi, segédrendező.
Húszat tudott volna adni, de mit érek hússzal?!
Aztán az MGM-nél beszéltem egy pár bólogatóval. Nekem rázták a fejüket.
Végül sikerült megtalálnom az ügynökömet. A svindler!
Felforgatta a köveket, hogy munkát szerezzen szegény Joe Gillisnek?
A golfütőjével, Bel Airben. Kemény munka, mondhatom.
Háromszáz dollár? Tudnék adni neked ennyit, de nem fogok.
- Nem? - Nem csak az ügynököd vagyok.
- Nem a 10%. A barátod vagyok. - Barátom vagy?
A legkiválóbb remekműveket üres gyomorral írták.
Ha a tehetséged rászokik a Mocambo bárra, Romanov étteremre, véged van.
Miket beszélsz! Csak az autóról van szó. Ha elvesztem, mozgásképtelen leszek.
A legjobb, ami történhet veled. Ülnöd kell és írnod.
Mit gondolsz, eddig mit csináltam? Kell a háromszáz.
Drágaságom, talán inkább egy új ügynök kell neked.
Útközben hazafelé listáztam a kilátásaimat.
Összeadva az eredmény pontosan nulla.
Nyilvánvaló, valami hiányzik belőlem.
Itt az ideje, hogy a hollywoodi álomból felébredjek, és hazamenjek.
Talán ha minden vackomat elsózom, kitelik belőle egy jegy Ohióba,
a heti 35 dolláros íróasztalhoz a "Dayton Evening Post"-nál,
ha még mindig üres, vissza a hátam mögött somolygó kollégákhoz.
Miért ne próbálkoznál Hollywoodban?
Talán tudnál valamit...
Ajaj!
Beakadtam a bevezető útra valami nagy rezidenciához,
ami kopottnak és elhagyatottnak nézett ki.
Az út végén gyönyörű látvány fogadott.
Egy parlagon heverő, hatalmas, üres garázs.
Keresve sem találnék jobb helyet egy szegény, bujkáló autónak.
Volt ugyan még egy lakója a garázsnak.
Egy óriási, külföldi automobil.
Mérföldenként tíz gallon, fogadom.
1932-es rendszáma volt. Gondoltam, biztos akkor költöztek el innen.
A lakásba nem mertem visszamenni, mert azok a kopók a nyomomban voltak.
Artie Greennél akartam maradni, amíg az Ohiói buszra összekaparom a pénzt.
Daytonból küldhetnék egy képeslapot a hitelezőknek,
hol keressék a bringát.
Hatalmas, nehézkes, hasznavehetetlen különlegesség volt ez a ház.
Amiket csak a bolondos filmemberek építettek a bolondos húszas években.
Elhanyagolt házak boldogtalan arculatot vesznek fel.
Ennek majdnem a könnyei potyogtak.
Mint az öreg hölgy a "Szép remények"-ben,
a Miss Haversham, rongyos fátylával, penészes esküvői ruhájában,
szemrehányva a világnak, hogy otthagyták az oltárnál.
Hé, maga, miért késett ennyit?
Miért váratott meg ilyen sokáig?
Erre jöjjön!
Én csak betettem az autómat a garázsba. Durrdefekt. Azt hittem...
- Menjen be. - Talán inkább elviszem az autót...
Törüljön lábat!
Menjen be.
Nem öltözött megfelelően az alkalomra.
- Mi az alkalom? - Küldje fel, Max.
- Fel a lépcsőn! - Figyeljen ide egy percre...
- Madame várja. - Engem?
Oké.
Ha segítségre van szüksége a koporsóhoz, hívjon.
Erre.
Itt van.
A masszázs asztalra tettem, a kandalló mellé.
Mindig szerette a tüzet, piszkálgatta egy ággal.
A kertben temetjük el. Van valami rendelet ellene?
- Fogalmam sincs. - Egyébként sem érdekel.
Fehér koporsót akarok, és szaténnal béleljék,
fehérrel, vagy mályvaszínűvel.
Vagy talán vörössel, élénk, lángvörössel. Hadd legyen vidám.
Mennyi lesz? Ne próbáljon megvágni, csak azért, mert gazdag vagyok.
Hölgyem, ez egy félreértés. Egy kilyukadt autógumival bajlódtam.
Gondoltam, itt hagyom a kocsit a javításig, mert azt hittem, üres a ház.
- Nem üres. Menjen innen! - Elnézést kérek.
Sajnálom, hogy elveszítette a barátját. Szerintem a vörös nem megfelelő szín.
- Nem láttam én már magát valahol? - Megy, vagy hívjam a szolgát?
Ön Norma Desmond! Nagy sztár volt a némafilmekben.
Nagy sztár vagyok. A filmek lettek kisebbek.
Tudtam, hogy valami probléma van velük.
Halottak, végük van.
Volt egy idő, amikor a világ szeme tágra meredve követte ezt az ipart.
De ez nekik nem volt elég. Nekik a világ füle is kellett.
Kinyitották a nagy szájukat, és ömlött belőle a szó, szó, szó!
Ezért kell venni pattogatott kukoricát. Bedugni a fülünket vele.
Nézze meg, kik ülnek az irodákban, a lángeszek!
Megsemmisítették a bálványokat!
A Fairbanksokat, a Gilberteket, a Valentinókat!
Most ki van? Egy pár senki.
Ne nekem tegyen szemrehányást. Én csak egy író vagyok.
Író? Szavakat ad a szájukba, szó után szó, mégtöbb szó.
Kötelet csinál a szavakból, amivel megfojtja a filmipart.
De ott a mikrofon, hogy elkapja az utolsó hörgést,
és Technicolor, hogy a lila, megdagadt nyelvet felvegye.
- Pszt! Felébreszti a majmot. - Takarodjon! Max!
Legközelebb elhozom az autogram albumomat.
Vagy talán egy kis cementet, és megörökítem a lábnyomát.
Rendben, oké. Megyek már.
Pillanat, hé! Író, azt mondta?
- Miért? - Író, vagy nem?
- Az áll a kártyámon. - És írt filmeket?
Hogyne. Akar egy listát?
Kérdezni akarok valamit. Jöjjön erre.
Az utolsó az oklahomaiakról szólt, Okies a Dust Bowl-ban.
De nem jönne rá, mert a vásznon
az egész egy torpedóhajón játszódik.
Meghitt szobácska.
A szél befúj az orgonán keresztül. Ki kéne szedetni.
Én egy jobb dallamot tanítanék be neki.
Fiatalember, mondjon meg nekem valamit.
Milyen hosszú egy forgatókönyv manapság? Hány oldal?
Attól függ, hogy "Donald Duck", vagy "Szent Johanna".
Ez egy nagyon fontos film lesz. Magam írtam. Évekig tartott.
Úgy tűnik, hat fontos film is kitelik belőle.
Salome története. DeMille rendezésével.
- DeMille? - Sok filmet csináltunk együtt.
- És ön játsza Salomét. - Ki más?
Nem tudtam, hogy fel akarja újítani a karrierjét.
Utálom ezt a kifejezést. Visszatérek!
Visszatérek a milliókhoz, akik soha nem bocsátották meg, hogy elhagytam őket.
- Elfogadom. - Salome. Micsoda nő!
Micsoda szerep. A hercegnő, aki szerelmes egy szent emberbe.
Hét fátyolból bomlik ki tánca közben.
De ő visszautasítja, így Salome aranytányéron kéri a fejét.
És hideg, halott ajkaira tapad.
- Pomonában imádni fogják. - Mindenütt imádni fogják.
Olvassa el azt a jelenetet, mielőtt megöleti a prófétát.
Egy másik író elcsenheti az anyagát.
Nem félek tőle. Olvassa!
Max! Hozzon valami innivalót. Üljön le! Elég világos itt?
- Tökéletes a látásom. - Azt mondtam, üljön le.
Semmi sürgős dolgom nem volt.
Kivéve a fiúkkal a hitelbanktól.
És valami innivalót emlegetett. Miért ne?
Érdekes rájönni, mennyire rossz lehet a rossz írás.
Minden jel a radírra mutatott.
Mit szólna egy írásszakértő ehhez a gyerekes kaparáshoz?
Max pezsgőt és kaviárt tolt be.
Később rájöttem, senki más nem lakott vele a rideg kastélyban Maxon kívül.
És megtudtam róla is néhány dolgot.
Norma Desmond ült, mint egy felhúzott órarugó,
cigarettája egy furcsa szerkenytyűbe beszorítva.
Magamon éreztem figyelő tekintetét a sötét szemüvegen keresztül,
kihívásra készen, ha nem tetszik az írása,
vagy talán a maga büszke módján kérlelve elismerésemet.
Olyan nagyon sokat jelentett ez neki.
Ez volt ám a kényelmes helyzet.
A mereven figyelő ideggörcs, és Max, no és a döglött majom teteme odafönt.
A hangulatot időnként a fütyülő szél orgonazenéje zavarta meg.
Később, humoros megkönnyebbülésként,
az igazi temetkező is megérkezett, a csecsemő-koporsóval.
Fennkölt méltósággal történt minden.
Nagyon fontos csimpánz lehetett.
Talán King Kong ükunokája.
Tizenegy óra felé járt már, és a gyomrom tiltakozni kezdett.
Megártott az édes pezsgő és émelygős olvasnivaló,
a melodramatikus bonyodalmak idétlen kotyvaléka.
De addigra magam is elkezdtem főzőcskézni valamit.
- Nos? - Lenyűgöző.
Persze, hogy az.
Talán egy kicsit hosszú és itt-ott ismétlődő, de ön nem hivatásos író.
- A szívemből jött, amit írtam. - Természetesen.
Azért olyan nagyszerű.
- De nem ártana több dialógus bele. - Minek?
- Mindent ki tudok fejezni a szememmel. - Le kéne faragni belőle.
- Nem hagyom, hogy megcsonkítsák. - Arról szó sincs.
De nem ártana rendbeszedni, formába rázni. Találhatna rá valakit.
Kit? Olyan személy kell, akiben megbízhatok.
Mikor született? Minek a jegyében?
- Nem tudom. - Melyik hónapban?
Decemberben, 21-én.
A Nyilas. Szeretem őket, megbízhatóak.
- Köszönöm. - Azt akarom, hogy maga csinálja.
Én? Nem érek rá. Most fejeztem be egy forgatókönyvet, és kezdek egy újat.
Nem érdekel.
Drága ember vagyok. Ötszáz dollárt kapok egy héten.
Ne aggódjon a pénz miatt. Méltányosan fogom jutalmazni.
- A többit otthon elolvasom. - Nem engedhetem elvinni innen.
- Fejezze itt be. - Kezd késő lenni.
- Nős maga, Mr? - Gillis. Nőtlen.
- Hol lakik? - Hollywood, Alto Nido.
- Valami baj van az autójával? - Így van.
- Miért ne maradna itt? - Holnap reggel visszajövök.
Semmi értelme. A garázs fölötti szobában megalhat.
Max megmutatja. Max!
Úgy éreztem, meg lehetek elégedve magammal.
Bedobtam a horgot, és kapott rajta.
A kocsim biztonságban van, amíg összerázom a forgatókönyvet.
És bőségesen lesz pénz belőle.
Ezt a szobát régóta nem használták.
Nem kerülne be a "Szép Otthon"-ba, de egy éjszakára jó lesz.
- Az ágyat megvetettem délután. - Honnan tudta, hogy itt maradok?
A fürdőszoba ott van. Tettem be törülközőt, szappant és fogkefét.
Mondhatom, különleges egyéniség ez a Norma Desmond.
Ő volt a legnagyobb sztár. Maga honnan tudná, túl fiatal.
Egyszer egy hét alatt 17000 levelet kapott a rajongóitól.
Férfiak lepénzelték a fodrászát egy-egy hajfürtjéért.
Egy indiai maharadzsa eljött könyörögni a selyemharisnyájáért.
Később megfojtotta magát vele.
Meg kell hagyni, nagyon érdekes házhoz fordultam be.
Így van, uram. Jóéjszakát, uram.
Elkönyveltem magamban, ő is egy kicsit lökött.
Talán enyhe szélütés.
Az egész hely mintha valami terjengő paralízisben szenvedne,
nem tartván lépést a külső világgal, lassú felvételben porladozik.
A kertben volt egy teniszpálya, vagy inkább a kísértete egy teniszpályának,
elfakult vonalakkal és rogyadozó hálóval.
És természetesen úszómedence is. Kinek nem volt akkoriban?
Mabel Normand és John Gilbert úszott benne 10000 éjszakával ezelőtt.
És Bánky Vilma és Rod La Rocque.
Most üresen állt. Valóban üresen?
Odalent a szőrös öreg csimpánz temetési szertartását tartották,
a legmélyebb komolysággal,
mintha egyetlen gyermeket helyeztek volna örök pihenőre.
Valóban ilyen üres lett volna az élete?
Nagyon furcsa volt, de ennél furcsább dolgok is vártak rám.
Aznap éjjel zűrös álmom volt. Egy kintornás tekergette a hangszerét.
Az arcát nem láttam, de a verkli fekete lepellel volt leterítve.
És egy majom táncolt a garasokért.
Amikor kinyitottam a szememet, a zene még mindig hallatszott.
Hol vagyok?
Ó, igen, abban az üres szobában a garázsa fölött.
De már nem volt üres a szoba. Valaki meglátogatott.
Valaki felhozta a holmijaimat, a könyveimet, írógépemet, ruháimat.
Mi történik itt?
Hé! Max, vagy minek hívnak, mit keresnek a holmijaim itt?
Magához beszélek. A ruháim meg egyéb dolgaim fönt vannak a szobában.
Természetesen. Én hoztam el őket.
- Ő, valóban?! - Mi baj van? Hiányzik valami?
- Ki kérte rá? - Én.
Nem értem, miért háborodna fel. Hagyja már abba, Max.
Jó gondolatnak tűnt, amennyiben együtt fogunk dolgozni.
A forgatókönyvét fogom rendbeszedni. Arról nincs szó, hogy beköltözöm.
- Jól fogja érezni magát. - Saját lakásom van.
Három hónapi bérrel tartozik.
- Majd elintézem. - Már el van intézve, kifizettem.
Jó, levonjuk a fizetésemből.
Nem kell kicsinyesnek lenni ilyen ügyekben. Nem vezetünk könyvelést.
- Max! Pakolja ki Mr Gillis holmijait. - Már megtettem, Madame.
- Pakolja be! Nem maradok itt! - Döntse el.
Akarja ezt a munkát, vagy sem?
Akartam a munkát és a pénzt, és gyorsan el akartam menni innen.
Gondoltam, ha alaposan nekifogok, pár hét alatt befejezem.
De nem volt olyan egyszerű értelmet adni féktelen hallucinációinak.
Az sem tette könnyebbé, hogy állandóan körülöttem lebegett,
félvén attól, hogy bántalmazom drágalátos szellemi gyermekét.
Ez mi?
- Egy jelenet, amit kivágtam. - Melyik jelenet?
A rabszolgapiac. Jobb egyenesen rátérni a...
Kivágni engem?
Túl sok magából. Nem akarják minden jelenetben látni.
Akkor miért írnak még rajongó leveleket minden nap és kérlelnek fényképért?
Mert engem akarnak látni! Engem, Norma Desmondot.
Tegye vissza!
Oké.
Nem vitatkoztam vele.
Nem kiabálunk a holdkórosra. Leeshet és kitörheti a nyakát.
Így van! Még mindig alvajár elveszett karrierjének szédítő magasságaiban.
Teljesen tébolyult, amikor egy bizonyos témáról van szó: A celluloid énjéről.
A nagy Norma Desmond.
Hogy kap levegőt ebben a házban, ahol hemzsegnek a Norma Desmondok?
Még több Norma Desmond, és íme, még több Norma Desmond.
De azért nem dolgoztunk megállás nélkül.
Háromszor egy héten Max felhúzta az óriási olajfestményt,
amit valami nevadai kereskedelmi kamara ajándékozott neki.
És megnéztünk egy filmet, ott, a nappaliban.
Sokkal kellemesebb, mint elmenni valahová, mondotta.
Az egyszerű valóság az volt, hogy félt a külvilágtól,
félt, hogy emlékeztetné az idő múlására.
Némafilmek voltak. Max kezelte a vetítőt.
Ami tiszta haszon volt.
Így legalább nem tudott kíséretet nyújtani azon az asztmás orgonán.
Szorosan ült mellettem, és tubarózsa illat áradt belőle.
Nem a kedvenc parfümöm, sőt!
Néha izgalmában megragadta a karomat, vagy a kezemet,
elfelejtvén, hogy a munkaadóm,
amikor a vásznon levő színésznő annyira elragadtatta.
Nem kell megmondanom, ki volt a sztár.
Mindig az ő filmjei voltak. Csak azokat akarta látni.
...VESD Kl EZT A GONOSZ ÁLMOT, AMl MEGSZÁLLTA A SZÍVEMET...
Még mindig csodálatos, ugye? És nincs benne beszéd.
Nekünk nem kellett szöveg. Arcunk volt.
Nincsenek többé ilyen arcok. Talán egy, Garbo.
Az idióta producerek, az agyalágyultak! Nincs szemük?
Teljesen elfelejtették, hogy néz ki egy igazi sztár?
Majd én megmutatom! Viszontlátnak még, ha addig élek is!
Néha egy kicsit bridzseztünk.
Egy cent húsz pontot ért. A nyereménye felét nekem adta.
Egyszer sikerült 70 centet kapnom. Más készpénzt nem láttam soha.
A többi játékosok barátok voltak, elhalványult színészek,
akikre talán még emlékeznek a némafilmek idejéből.
Az ő viaszfigurái, úgy gondoltam rájuk.
- Egy káró. - Egy szív.
- Egy pikk. - Passz.
- Három, nincs adu. - Passz.
- Űrítse ki a hamutartót Joe, kedves.
- Valami emberek keresik. - Nem tartózkodom itt.
- Azt mondtam nekik. - Jól van.
De megtalálták az autóját, és elviszik.
Hol a hamutartó? Joe, megkaphatnánk a hamutartót?
- Beszélnem kell magával. - Most nem, hármat játszom, nincs adu.
Eljöttek az autómért.
Elfelejtettem, hány pikk ment ki!
- Pénzre van szükségem. - Nem tud várni, amíg kiesek?
- Nem. - Kérem!
- Nos, mi a baj? Hol ütött ki a tűz? - Elveszítettem az autómat.
Azt hittem, élet és halál kérdése.
Nekem igen. Azért maradtam itt, és vállaltam el ezt a munkát.
Ne gyerekeskedjen. Nem kell két autó, van nekünk egy.
Nem egy olcsó vacak, krómból és ragasztóból: A miénk lsotta Fraschini.
Hallot már az lsotta Fraschiniról?
Mind kézzel készült egyedi darab. 28000 dolláromba került.
Ezek után Max kivette a rögzítőket az öreg busz alól, és kifényesítette.
El-elvitt autózni a Sunset fölötti dombokra.
A kocsi belseje leopárdbőrrel volt bevonva,
és egy aranyozott telefon is volt benne.
- Rémes ez az ing. - Mi rémes benne?
Semmi, ha egy benzinkútnál dolgozik. Unom ezt a zakót és a nadrágot is.
Max, melyik a legjobb férfiruha-üzlet a városban?
Nincs szükségem ruhára és nem akarom, hogy maga vegyen nekem.
Miért tagadna meg tőlem egy kis szórakozást? Azt akarom,
hogy tisztességesen nézzen ki. És muszáj az a rágógumi?
Semmi sem jön a sötétkék kasaöltöny közelébe egy férfi számára.
Ezt, az egysorosat.
Kabátra is szükségünk van. Mutassa meg a teveszőr kabátjait.
- Esti ruha? - Nincs szükségem rá.
Dehogynem. Szmoking, frakk, és nem ártana egy plasztron is.
- Frakk! Nevetséges! - Estélyekre és szilveszterre.
- Hol vannak az esti öltözékeik? - Erre, asszonyom.
Ez teveszőr, de ezt fogja meg, ez vikuna.
- Egy kicsit drágább. - A teveszőr is jó lesz.
Ha a hölgy fizet, miért ne venné a vikunát?
December utolsó hetében megérkezett az eső.
Jobban mondva vízözön. Kaliforniában minden túlméretezett.
Egyenesen keresztül jött az öreg tetőn a garázs feletti szobámba.
Megparancsolta Maxnak, hogy költöztessen át a főépületbe.
Nem voltam oda tőle.
Az egyetlen hely ez a szoba volt, ahol időt szentelhettem magamnak.
De jobb volt, mint esőkabátban és kalocsniban aludni.
- Kié volt ez a szoba? - A férj szobája.
Helyesebben mondva a férjeké. Madame-nak három férje volt.
Azt hiszem, innen látni Catalinát, de nem ilyen időben.
Mi van a fürdőszoba-ajtóval? Nincs rajta zár.
Ebben a házban sehol sincs az ajtókon zár, uram.
Miért? Biztos van valami oka.
- Az orvos ajánlotta. - Milyen orvos?
Madame orvosa. Madame időnként melankóliában szenved.
Öngyilkossági kísérletekről beszélek.
Óvatosnak kell lennünk. Ne legyen altató, borotva a háznál.
A gázt is kikapcsoltuk Madame hálószobájában.
Miért? A karrierje? Eleget nyert belőle. Nem felejtették el.
- Még mindig kapja a leveleket. - Ne nézze meg a postai feladóhelyet.
Maga küldi őket. Így van, Max?
Ki kell vasalnom a frakkját, uram.
Gillis úr, ugye nem felejtette el Madame szilveszteri estélyét?
Nem, dehogy. Gondolom, jönnek a viaszfigurák?
Nem tartozik rám, uram. Madame intézi a meghívásokat.
Ott voltam megint.
Az ő szobájában. Csupa szatén és fodrok.
Az ágy, mint egy aranyozott bárka.
Tökéletes környezet a némafilmek sztárjának. Szegény szerencsétlen.
Még mindig integet a díszfelvonulásnak, ami régen elhaladt mellette.
A szilveszteri estén tudtam meg, milyen érzéseket táplál irántam.
Talán idióta voltam, hogy nem láttam előre, mi következik.
Egy szomorú, zavarbaejtő kinyilatkoztatás.
Joe!
Lstenien néz ki. Forduljon meg.
- Kérem szépen! - Ugyan, forduljon.
Tökéletes! Remek vállak, tetszik a vonala.
- Válltömő, ne dőljön be neki. - Így.
A kiöltözés nekem mindig csak a sötétkék öltönyömet jelentette.
Nem tetszik a díszgomb. Kap majd egy selymesen fénylő gyöngyöt.
Nem viselek fülbevalót, előre megmondom!
- Igyunk valamit. - Nem kéne megvárni a többieket?
Max, pezsgőt.
Ővatosan, síkos. Felfényeztettem.
A kettőnkre! Ez a padló parketta volt, de kicseréltettem.
Valentino azt mondta: "Tangóhoz márványpadló kell." Jöjjön.
- Nem, ha Valentino táncolt rajta! - Csak kövessen engem.
- Ne tartsa el magát ilyen mereven. - Ez itt. Csiklandoz.
Igen?
- Tíz óra tizenöt. Mikor jönnek? - Kik?
- A vendégek. - Nincsenek más vendégek.
Nem akarjuk ezt az estét másokkal tölteni. Ez csak a mi esténk.
- Ő? - Tartson szorosabban.
Oké.
Éjfélkor szétverhetnénk egy pár poharat Max fején?
- Azt hiszi, ez vicces? - Egy kicsit.
Egy óra vánszorgott így el.
Megfogva éreztem magam, mint a cigaretta a szerkentyűben az ujján.
Milyen csodálatos lesz az új év. Remekül fogunk szórakozni.
Megtöltjük a medencét, vagy kinyitom a malibui házamat, élvezheti a tengert.
Amikor befejezzük a filmünket, veszek magának egy vitorlást, és Hawaiiba...
Nem vesz nekem semmi többet!
Ugyan, kérem! Tessék. Éjfélkor akartam odaadni.
Nem fogadhatom el. Eleget vett már nekem.
Fogja be! Gazdag vagyok, gazdagabb, mint ez az új hollywoodi csürhe.
- Egy millió dollárom van. - Tartsa meg.
Három bérházam a városban. Bakersfieldben olaj, pumpál, pumpál.
Azért, hogy azt vegyünk, amit akarunk.
- Hagyjuk ki a "mi" dolgot. - Mi a baja?
Mi ad magának jogot arra, hogy azt csináljon velem, amit akar?
Mi ad jogot? Azt akarja, hogy mondjam ki?
Nem gondolta, hogy esetleg saját életem van, egy lány, akiért bolondulok?
Kicsoda? Egy kis táncosnő vagy statiszta?
Én teljesen rossz vagyok magának.
Maga egy Valentinót akar, póló pónikkal, egy nagyágyút.
Azt próbálja mondani, hogy nem akarja, hogy szeressem. Mondja!
Nem tudtam, hová megyek. Csak ki kellett jutnom innen.
Velem egykorú emberekkel akartam lenni. Nevetést akartam hallani.
Artie Greenre gondoltam.
Biztos valami újévi mulatság van nála.
Írók munka nélkül, zeneszerzők kiadó nélkül,
színésznők, olyan fiatalok, hogy még mindig hittek a szereposztó irodákban.
Egy csomó fiatal, akik semmivel sem törődtek, ha volt min nevetni.
...Hollywood hozzánk sose volt jó, Amit kapunk, az
Pofabagó, És még ilyenkor sincsen hó.
- Helló, Joe. - Tom.
- Hogy vagy? - Helló, Joe.
- Mi a fene, Joe Gillis! - Helló, Artie.
Hol bujkáltál a jóképű pofáddal? Majdnem bejelentettem, hogy eltűntél.
Mindnyájan ismeritek Joe Gillist, a híres szövegírót, urániumcsempészt
és gyanúsítottat a "Black Dahlia" gyilkosságban.
- Add ide a kabátodat. - Nem, hagyjad.
- Itt maradsz, nem? - Igen.
Akkor le vele. Mi ez, nerc?
Szent Habakuk, kitől kaptad kölcsön? Adolphe Menjou-tól?
- Hasonló, de nem szivarozik. - Nem vagy igazi csempész, ugye?
- Hol van a bár? - Gyere.
- Jó muri. - A legjobb.
A segédrendezők Elsa Maxwelljének hívnak.
Lassabban, fiúk. Egy statisztának csak három pohárnyi jár.
- A többit képzeljétek hozzá. - Itt maradhatok egy ideig?
- Hogyne. Hajnalig nem hagyjuk abba. - Nem, úgy értem, egy pár hétig.
- Üresedés van a díványon. - Lefoglalom.
A portással felhozatom a csomagodat. Csak jelentkezz itt be.
- Helló, Mr Gillis. - Helló.
- Lsmeritek egymást? - Betty Schaefer, Sheldrake irodája.
- Hogyne, "Kitömött csatár". - Álljunk csak meg.
Ez az a hölgy, akit szeretek. Mi folyik itt?
Ne aggódj. Rajong az irodalmi remekműveimért.
- Sértett érzelmek. - Hol a telefon?
Arra, a tepidárium előtt.
Ha sikerül befejezniük, megkaphatom?
- Hé, erről megfeledkezett. - Kösz.
- Reméltem, hogy összefutunk. - Hogy kihúzhassa a kését a hátamból?
Rossz volt a lelkiismeretem, ezért elővettem néhány régebbi történetét.
- Kedves. - Az egyik, valami "ablak".
- "Sötét ablakok". Hogy tetszett? - Sehogy, kivéve egy néhány oldalt.
Egy visszapillantó epizód...
Van itt egy hely ahol beszélgetni lehet?
A tepidáriumban?
Joe, mondtam, a dívány tied, de nem a kisleányom.
Szakmáról van szó.
Szóval az egyik történetemben talált egy rövid szakaszt, amire érdemes felfigyelni.
A visszapillantás, amikor a karakter arról beszél, milyen tanítónőnek lenni.
- Volt egy ilyen tanítónőm. - Talán azért olyan jó ez a rész.
- Lgaz és megható. Miért nem? - Ki akar igazat és meghatót?
Ne mondja ezt. Érdemes vele foglalkozni.
- Kezdjem el most? - Komolyan. Ötleteim is vannak.
Nekem is. Szilveszter van, élvezzük magunkat.
Például? Csinálhatnánk papírhajókat, és versenyezhetnénk.
- Vagy megereszthetnénk a zuhanyt. - Vagy megostromolhatnánk a konyhát.
- Éhes? - Éhes?!
Tizenkét év után a burmai dzsungelben, éhezem, Lady Agatha...
...éhezem egy fehér vállra. - Phillip, maga bolond.
Szomjazom hűvös ajkára.
Megkaphatja a telefont.
Nem, Phillip, erősnek kell lennünk.
Még mindig a tiszti egyenruháját viseli,
és mellesleg magáé a telefon.
Oké.
Hirtelen rámjött a félelem, nem akarom elveszíteni magát.
Ne féljen. Újra töltetem poharainkat ezzel a rémes elixírrel.
- Várni fog rám? - Vadul dobogó szívvel.
Az élet lehet gyönyörű is.
Halló, Max, egy szívességet kérnék.
Elnézést, nem tudok most beszélni.
De tud. Tegye be a régi ruháimat és az írógépemet a bőröndömbe.
- Elküldök érte valakit. - Nincs időm. Itt van az orvos.
Milyen orvos? Mi baj van?
Madame elvette a borotvát a maga szobájából, és elvágta a csuklóját.
Micsoda? Max! Max!
Megkaptam a receptet.
Két zacskó köhögőscukrot meleg vinkóban felolvasztani...
Hé, Joe!
Boldog újévet!
- Hogy van? - A szobájában van.
Vigyázzon, ne rohanjon a lépcsőn. A zenészek ne tudják meg!
Menjen innen!
Micsoda ostoba dolog ez?
Magába beleszeretni, az volt az ostoba dolog.
Feltűnést keltő címsor lenne.
"Nagy filmsztár megöli magát ismeretlen író miatt."
Nagy filmsztárok nagy büszkeséggel rendelkeznek.
Menjen innen. Menjen a kis barátnőjéhez.
Nézze, csak kitaláltam,
mert úgy véltem, az egész egy nagy tévedés.
Nem akartam megbántani. Jó volt hozzám.
Ebben a rohadt városban maga volt az egyetlen, aki jó volt.
Mondja, hogy köszönöm, és menjen. Menjen!
Addig nem, amíg meg nem ígéri, hogy értelmesen viselkedik.
Újra megteszem. Újra megteszem!
Újra megteszem.
Boldog újévet, Norma.
Boldog újévet, drágám.
- Halló. - Ez a Crest View 51733?
Elnézést, hogy megint zavarom, de beszélnem kell Gillis úrral.
- Itt nincs. - Hol találnám meg?
- Talán valaki más meg tudná mondani? - Senki sem tud információt adni.
És kérem, ne hívjon újra.
Max!
Ki volt az, Max? Mi van?
Semmi, Madame. Valaki az elveszett kutyáját kereste.
Hasonló a számunk a kutyamenhely számához.
Várjon. Hozza ki a kocsit, és vigye el a forgatókönyvet a Paramounthoz.
- Személyesen Mr DeMille kezébe. - Rendben.
- DeMille-nek küldöd? - Igen. Ma van a napja.
Az asztrológusom leolvasta DeMille horoszkópját, és az enyémet.
- Elolvasta a forgatókönyvet? - DeMille Oroszlán, én meg Skorpió.
Mars hetek óta Jupiter házán utazik keresztül.
Ma vannak legközelebb egymáshoz.
Fordulj meg, drágám. Hadd törüljelek meg.
Remélem tudod, a forgatókönyveket nem asztrológiai ajánlatra veszik meg.
Nem a forgatókönyvet. Magamat adom el.
DeMille mindig azt mondta, én voltam a legnagyobb sztárja.
Mikor mondta ezt, Norma?
Jó, jónéhány évvel ezelőtt. De sohasem néztem jobban ki, mint most.
Tudod, miért? Mert sohasem voltam boldogabb, mint most.
Egypár héttel később az egyik viaszfigurához mentünk bridzsezni.
Akkor már megtanított bridzsezni, mint ahogy kacifántos tangólépésekre is,
és arra, hogy melyik halhoz melyik bor illik.
Ez a bolond! Elfelejtette megtölteni a cigarettatárcámat.
- Itt az enyém. - Rémes fajta, köhögök tőle.
Álljon meg a drogériánál, Max. Veszek egy dobozzal.
Aranyos vagy.
SCHWAB'S PHARMAC Y drogéria, büfé, vegyeskereskedés
Adjon egy csomagot azokból a török cigarettákból... Abdulla.
Fel a kezekkel, Gillis, vagy megkapod!
Hé, Artie! Jóestét, Miss Schaefer.
- Úgy örülök, hogy látom! - Megszökni a bandától, hogy képzelted?
Ne haragudj az újév miatt. Elhiszed, hogy egy beteg barátommal töltöttem?
Valaki az úri osztályból, tízkarátos vesekővel?
Hagyd abba, Artie. Hol bújkált előlünk?
- Nagyszerű újságom van. - Nem bújkáltam senki elől.
Felhívtam az ügynökét, a Filmirodalmárok Szövetségét.
A lakásán a portás egy Crest View számot adott.
Valaki erős akcentussal rámmorgott: Nincs ott,
nem is hallottak magáról.
Tényleg? Mi az a nagyszerű újság?
- Sheldrakenek tetszik a tanítónő-ügy. - Milyen tanítónő?
"Sötét ablakok." Úgy gondolja, lehetne csinálni belőle valamit.
- Hol a pénz? - Hol a történet?
Kibővítettem egy pár ötlettel.
- De ki kell dolgozni rendesen. - Ettől féltem.
Húsz oldal jegyzetet és egy jó férfi karaktert adtam hozzá.
Írj jó sok háttéranyagot, hogy arra is kelljen rendező.
Fogd be. Ha a történetet el...
Feladtam a spekulációs munkát.
- De ez félig el van adva. - Tulajdonképpen feladtam az írást.
- Mr Gillis, kérem? - Rögtön jövök.
Az akcentus! Értem! Ez az ember egy külföldi kormánynak dolgozik.
- Nézd meg a mandzsettagombjait. - Mennem kell.
- Kösz, hogy törődött a karrieremmel. - Nem a magáéval, az enyémmel.
Reméltem, én is dolgozhatok rajta.
Nem akarok olvasó maradni. Írni szeretnék.
- Ne haragudjon, hogy csalódást okozok. - Bizony azt!
Viszlát.
- Mi tartott ilyen sokáig? - Összefutottam egy pár ismerőssel.
- Hol van a cigarettám? - Hol van a...?
Norma, túl sokat dohányzol.
Amikor gyanút fogott, hogy unatkozom,
akkor élő műsort mutatott be nekem.
A Norma Desmond kabarét.
Az első szám mindig Max Sennett "Strandoló szépség"-e volt.
Még mindig látom magam a sorban: Marie Prevost, Mabel Normand.
Mabel mindig rátaposott a lábamra.
Mi a baj? Miért vagy olyan nyomott?
Semmi baj. Jól érzem magam. Mutass még valamit.
Jó. Add ide ezt. Bajusznak kell. Most csukd be a szemedet.
Valóban volt valami baj.
Azon a lányon gondolkodtam, Artie-én. A Miss Schaeferen.
Olyan volt, mint minden író, aki újonnan érkezik Hollywoodban.
Teli ambícióval, tervezi a nevét fenn látni:
"Forgatókönyv-író", "Az eredeti történet írója".
A közönség nem tudja, hogy valaki leül, és megírja a filmet.
Azt hiszik, a színészek rögtönzik a szöveget, jelenet közben.
Nyisd ki a szemed.
- Madame, várják a telefonon. - Ne zavarjon most.
- A Paramount keresi. - Ki?
A Paramount Stúdió.
Most már hiszel nekem? Mondtam, hogy DeMille kapni fog rá.
Nem Mr DeMille személyesen, egy Gordon Cole nevű valaki.
- Azt mondja, nagyon fontos. - Persze, hogy az.
Elég fontos ahhoz, hogy Mr DeMille hívjon személyesen.
Egy aszisztens hív! Mondja, el vagyok foglalva, és tegye le a kagylót.
Rendben, Madame.
Mit szólsz ehhez? Tizenkét filmet csináltunk együtt.
A legnagyobb sikereit!
- Talán forgat, és nem ér rá. - Ismerem ezt a trükköt!
Le akar értékelni, hogy olcsóbb legyek.
Én húsz évig vártam erre. DeMille is várhat, amíg úgy érzem, itt az ideje.
Három nappal később úgy érezte, itt az ideje.
Meglepő módon ezalatt több
sürgős hívás jött a Paramounttól.
Így felkent magára fél kiló sminket, fátyollal felkötötte,
és elindult DeMille-t személyesen meglátogatni.
Ha Madame megengedné, a bal szem fölötti árnyékolás igazítást igényel.
Köszönöm, Max.
Ne tülköljön!
- Hé! - Mr DeMille-hez. Nyissa ki a kaput.
Forgat. Be van jelentve?
Nincs szükség bejelentésre.
- Norma Desmondot hozom. - Norma kicsoda?
- Norma Desmond! - Jonesy, hé, Jonesy.
Tessék? Jé, hát csak nem Miss Desmond?
- Hogy van, Miss Desmond? - Nyissa ki a kaput.
- Hogyne, Miss Desmond. Jöjjenek. - Nem jöhetnek be engedély nélkül.
Miss Desmond bejöhet. Mozgás!
- Hol forgat Mr DeMille? - A 18-as stúdióban.
Köszönöm, Jonesy. És tanítson a barátjának egy kis jó modort.
Nélkülem nem lenne munkája, mert nem létezne a Paramount.
- Így van, Miss Desmond. - Menjünk, Max.
18-as stúdiót.
Rendben, értesítse Henry Wilcoxont. Terítse ki, hogy jobban lássam.
Csend legyen ott hátul!
Norma Desmond jön Mr DeMille-t meglátogatni.
Dobjon valaki egy lámpát a háttérre, látni akarom.
Kicsit hátrább. Menjen az útból! Igen, maga.
Norma Desmond jön Mr DeMille-hez.
Norma Desmond?!
- Várj egy pillanatra. - Harry Wilcoxon!
Vonja ki a kardját, és emelje meg a függönyt vele. Sámson ott fekszik.
Norma Desmond bejött meglátogatni magát, Mr DeMille.
- Norma Desmond? - Biztos van ezeréves.
Akkor én mit szóljak? Az apja lehetnék.
- Elnézést, Mr DeMille. - Biztos a rémes forgatókönyve miatt.
Mit mondjak neki?
Mondhatom, a vetítőteremben van elfoglalva, hogy túladjunk rajta.
Harminc millió volt rajongója túladott rajta. Az nem elég?
- Nem akartam... - Persze hogy nem.
Nem ismerted Norma Desmondot, mint 17 éves ragyogó leánykát,
több merészséggel, ésszel és szívvel, mint akármelyik másik fiatal.
Azt hallottam, borzasztó nehéz volt dolgozni vele.
Csak a vége felé. Tucatnyi újságíró állandó hajszolása
szörnyű kárt okozhat az emberi léleknek.
Szünet!
- Nem akarsz velem jönni? - A te forgatókönyved, a te találkozód.
- Jó szerencsét. - Köszönöm, drágám.
Hát helló, kedves ifjam.
- Helló, Mr DeMille. - Örülök, hogy viszontlátlak.
Utoljára valami jó hangulatú helyen találkoztunk.
Emlékszem, az asztalon táncoltam.
Sokan táncoltak. Lindbergh akkor szállt le Párizsban. Gyere be.
Norma, bocsánatot kell kérnem, hogy nem hívtalak.
Ajánlom is, mert haragszom.
- Láthatod, mennyire elfoglalt vagyok. - Az nem kifogás.
- Elolvasta a forgatókönyvet, ugye? - Igen.
Felhívhatott volna személyesen, ahelyett, hogy egy segédre hagyja.
- Milyen segédre? - Ne játssza az ártatlant. Gordon Cole.
Gordon Cole?
Ha nem érdekelné annyira,
akkor nem hívatott volna tízszer az elmúlt pár napban.
Pont egy próba közepén vagyok.
Ülj le az én székembe, érezd magad itthon.
- Köszönöm. - Jól van. Mindjárt visszajövök.
Hozz egy telefont, és kérd nekem Gordon Cole-t.
Hé, Miss Desmond.
- Miss Desmond, én vagyok, Hog-eye. - Helló, Hog-eye.
Hadd nézzem jól meg.
Nézzétek, ott van Norma Desmond.
Norma Desmond!
- Norma Desmond! - Azt hittem, már meghalt.
- Milyen jó látni! - Üdvözöljük. Emlékszik rám?
Persze, hogy emlékszem. Helló, Patsy.
- Találkozott Miss Desmonddal? - Nagyon örülök.
Gordon, C B DeMille beszél. Hívtad te Norma Desmondot telefonon?
Igen, Mr DeMille. Az autója miatt. Egy öreg lsotta Fraschini.
Nemrég a sofőrje jött ide vele. Tökéletes lenne a Crosby filmhez.
- Kibérelnénk két hétre. - Ő, értem.
Jól van, köszönöm szépen. Köszönöm.
Hog-eye, fordítsd vissza a lámpát a helyére.
Gordon Cole volt a telefonon.
Látta, hogy körülvettek?
Tudod, néha nevetséges dolgok történnek ebben a szakmában, Norma.
Remélem, nem vesztetted el a humorérzékedet.
- Mi a baj, kedves? - Semmi.
Nem gondoltam rá, milyen érzés visszajönni a stúdióba.
- Nem is tudtam, mennyire hiányzott. - Te is hiányoztál nekünk.
Együtt fogunk megint dolgozni. Ez lesz a legnagyszerűbb filmünk.
- Arról akarok veled beszélni. - Ugye jó forgatókönyv?
Vannak benne jó dolgok, de nagyon drága film lenne.
Nem bánom.
Ismét dolgozni akarok. Nem tudja, mit jelent az a tudat, hogy akar engem.
Semmi sem okozna nagyobb örömet, ha ez lehetséges lenne.
Emlékezzen, én nem dolgozom reggel tíz előtt, és sohasem fél öt után.
- Készen vagyunk, Mr DeMille. - Rendben.
Maradj itt, és figyelj egy kicsit. A filmezés nagyon megváltozott.
Jól van, gyerünk.
Mindet egyszerre!
Gyerünk. Gyorsabban!
Látja azokat az irodákat, Mr Gillis?
Madame öltözője volt. Az egész sor.
Akkor nem sok maradt Wallace Reidnek.
Neki egy hatalmas bungalója volt, kerekeken.
Az emelet az enyém volt. Látja, ahol ki van írva: "Olvasó lroda"?
Emlékszem, a falak fekete lakkbőrrel voltak beburkolva.
Mindjárt visszajövök.
Ez az a fura autó, amiről Cole beszélt. Megnézhetjük?
Miért lenne fura?
Ha valamit fel tud használni a "Sötét ablakok"-ból, odaadom, a magáé.
Ugyan már! Jöjjön be és üljön le.
- Komolyan gondolom. Használja fel. - Miért tenné ezt meg?
Ha 100.000-et kap érte, vegyen nekem csokoládét, ha Oscart, a bal lábát kérem.
Semmi akadálya, de nem vagyok elég jó, hogy egyedül meg tudjam csinálni.
- Mi lett az ötleteivel? - Nézze meg, hogy értelmesek-e.
Először is, ki kell dobni a pszichológiai zűrzavart, ami a gyilkos agyában folyik.
Pszichopaták után kapkodnak.
Ez a történet tanárok életéről szól, nélkülözéseikről.
A nő nappal tanít, a férfi esti iskolában.
Első találkozásuk...
- Nincs időm végighallgatni. - Nagyon rövid leszek.
- A magáé. - Nem dolgozhatnánk esténként?
Reggel hatkor? Ebben a hónapban teljesen a rendelkezésére állok.
- Artie nincs itthon. - Mi köze Artie-nak hozzá?
- Eljegyeztük egymást. - Nagyon szerencsés.
- Nem talál rendesebb srácot. - Egyetértek vele.
Arizonában forgatnak egy westernt.
Minden este és a hétvégén szabad vagyok. Dolgozhatunk magánál.
Nem lehet. Ne gyáváskodjon, írja meg a történetet.
- Gyűlölöm magát. - Ne csinálja túl szomorúra.
Mit szólna ehhez? Mint mondtam, az egyik nappal, a másik éjjel tanít.
Nem ismerik egymást, de ugyanabban a szobában laknak, mert így olcsóbb.
Ugyanabban az ágyban alszanak. Felváltva, természetesen.
Viccelődik? Szerintem jó ötlet.
- Énszerintem is. - Hadd mutassam meg, hogy áll össze.
- Viszlát. - Ő, maga...
Mi van?
Megtudtam, miért telefonálgattak a Paramountból.
Nem Madame kell nekik, az autóját akarják kibérelni.
Micsoda?
Minden jót, Norma. Majd meglátjuk, mit tudunk csinálni.
Nem aggódom. A régi gárda együtt, semmi sem állít meg minket.
A régi gárda? Igen.
- Isten veled, kedves. - Viszontlátásra, Mr DeMille.
- Hogy ment? - Jobban nem is mehetett volna.
Először be kell fejeznie ezt a filmet. Az enyém lesz a következő.
Hívd fel Gordon Cole-t. Mondd meg neki, felejtse el ezt a kocsit.
Máshol is kaphat valami öreg autót.
Veszek neki öt öreg autót, ha kell.
Ezután a szépségápolók légiója
szállta meg a házát a Sunset Boulevardon.
Könyörtelen kezelések sorozatán ment keresztül.
Mint egy atléta, aki az olimpiára készül, minden kalóriát számontartott,
és minden este kilenckor lefeküdt.
Teljesen eltökélte, hogy felkészül,
készen lesz a kamerákra, amik sohasem forognak majd.
- Drágám, itt vagy? - Igen, Norma.
Ne fordulj erre. Tartsd a szemedet a könyvön.
Csak jó éjszakát akartam kívánni. Nem akarom, hogy lássál.
- Nem vagyok attraktív így. - Jó éjszakát.
- Negyed kilót fogytam. - Jó.
Aggódtam a nyakam miatt, de ez a nő csodát művelt.
- Jó. - Jobb, ha te is lefekszel.
- Még olvasok egy kicsit. - Tegnap este elmentél valahová, nem?
- Miért mondod ezt? - Tudom.
Rémálmom volt, és kiáltottam érted. Hol voltál?
- Elmentem járni egyet. - Nem jártál. Elvitted a kocsit.
Kivezettem a tengerpartra. Nem akarod, hogy úgy érezzem, be vagyok zárva?
Persze, hogy nem. Csak nem akarok egyedül lenni.
Addig nem, amíg ez a feszültség tart. Az idegeim teljesen kikészültek.
Csak azt kérem tőled, hogy légy egy kicsit türelmes és kedves hozzám.
- Nem csináltam semmit. - Persze, hogy nem.
Nem hagynám. Jó éjszakát, drágám.
Igen, csalafintaságot követtem el minden este.
Kölyökkoromra emlékeztetett, amikor kisurrantam gengszterfilmet nézni.
Most nem filmet nézni mentem, hanem írni próbáltam egyet.
A történetem, amit Betty Schaefer kiásott,
rendszeresen keresztülvágtatott az agyamon, mint egy tucat gyorsvonat.
Így elkezdtünk dolgozni rajta, éjjel, amikor a stúdió elhagyatott volt,
fent, az ő kis irodának nevezett kamrájában.
Nagyon vicces levelet kaptam Artie-tól.
Amikor megérkeztek Arizonába, állandóan esett.
Átírták az egész filmet esőre, és a felét leforgatták.
Most kisütött a nap, és senki sem tudja, mikor jönnek majd vissza.
- Jó. - Miért jó? Nekem nagyon hiányzik.
- Úgy értettem, ez a dialógus jó lesz. - Jó lesz?
Bizony, főleg ha a hangos zene miatt nem lehet hallani.
- Nem utálod magad néha? - Állandóan.
De komolyan, ez tényleg nagyon jó.
- Szórakoztató veled írni. - Ő, kösz.
BOLONDUL A FlÚÉRT, NORMA
- Ki a Norma? - Ki kicsoda?
Elnézést, nem szoktam privát cigarettás dobozokba beleolvasni.
Ő, az. Egy barátomtól van.
Egy középkorú hölgy, nagyon bolondos és nagyon bőkezű.
Szerintem ez színarany.
Tanácsot adtam neki egy hóbortos forgatókönyvhöz.
A régi, ismerős történet. Átsegítesz egy gyámoltalan öregasszonyt az utcán.
Kiderül, hogy multimilliomos, és rád hagyja az összes pénzét.
Ez a baj veletek, szövegolvasókkal. Minden történetet ismertek.
Mi lenne, ha korrigálnád a tizedik oldalt, amíg felforr a víz, oké?
Oké.
Néha, amikor megakadtunk,
sétáltunk egyet a szendergő díszletvárosban.
Néha csak szótlanul andalogtunk a díszletek közötti sikátorokban,
vagy a díszleteken keresztül, amiket a másnapi forgatásra építettek.
Az egyik ilyen séta alkalmával mesélt az orráról.
Nézd ezt az utcát.
Mind kartonpapír, mind üres, hamis, tükrökkel kisegített.
Jobban szeretem, mint bármelyik más utcát a világon.
Talán azért, mert gyerekkoromban gyakran játszottam itt.
Gyerekszínésznő voltál?
Nem, a Lemon Grove Avenue-n születtem, két sarokra a stúdiótól.
Apám volt a fő elektrotechnikus. Anyám még mindig dolgozik, kosztümös.
- Második generáció, mi? - Harmadik.
Nagymama Pearl White dublőre volt. Filmes családból származom.
Azt remélték, belőlem sztár lesz.
Így tíz évig járattak színjátszásra, táncra, és ehhez tartozó dolgokra.
Aztán a stúdió próbafelvételt csinált. Nem tetszett nekik az orrom.
Egy kicsit erre állt. Így kiegyenesíttettem.
Akkor nagyon tetszett nekik, de nem tetszett a színjátszásom.
- Csinos munka. - Még jó, 300 dollárba került.
- Szomorú. - Egyáltalán nem.
Észhez térített. A postakiosztóból olvasónak dolgoztam fel magam.
Valld be. Éjszakánként az elveszett közelképek és gálák után sírdogálsz.
Egyszer sem sírtam utána. Miért lenne rossz a kamera másik oldalán?
- Sokkal érdekesebb. - Háromszoros hurrá Betty Schaefernek.
- Most pedig megcsókolom azt az orrot. - Ha úgy tetszik.
Hadd mondjam, hogy nagyon finom illat árad belőled.
- Biztos az új samponom. - Ez nem sampon.
Inkább olyan, mint egy frissen mosott vászon zsebkendő,
vagy vadonatúj autó.
- Hány éves vagy? - Huszonkettő.
Okos lány. Semmi sem jobb, mint huszonkettőnek lenni.
Azt javaslom, ha be akarjuk fejezni ezt a történetet, maradj kartávolságban.
Ha véletlenül közelebb jönnék hozzád, vágj kupán a cipőddel.
Vissza az írógéphez, a Washington Square-en keresztül.
Mi van, Max? Meg akarja mosni az autót?
Vagy kémkedik a szabadidejében?
Legyen óvatos, amikor bemegy a házba. Lehet, hogy Madame figyel.
Lopózzak fel a konyhalépcsőn, és vetkőzzek le a sötétben?
Nem kérdezem, Mr Gillis hova megy minden éjjel.
Miért nem? Forgatókönyvet írok, és be fogom fejezni!
Csak nagyon aggódom Madame miatt.
Persze, hogy aggódik. És mi nem segítjük.
Megállás nélkül hazugságokkal tápláljuk. Készíti magát a filmre!
- Mi történik, ha megtudja? - Sohasem fogja megtudni.
Ez az én munkám, és már nagyon régóta csinálom.
Hogy megértse, én fedeztem fel tizenhat éves korában. Én csináltam belőle sztárt.
Nem engedhetem, hogy megsemmisítsék.
- Ön csinált sztárt belőle? - Igen, én rendeztem a korai filmjeit.
Három fiatal rendezőt tekintettek ígéretesnek abban az időben.
D W Griffith, Cecil B DeMille és Max Von Mayerling.
És ő szolgát csinált magából.
Én kértem, hogy visszatérhessek hozzá, mégha megalázónak tűnik is.
Folytathattam volna a karrieremet,
de mindent elviselhetetlennek találtam azután, hogy otthagyott engem.
Tudja, én voltam az első férje.
Itt vagy, Joe.
Mikor jöttél haza?
Ő, Joe, hol voltál? Egy nőnél?
Tudom, hogy egy nőnél. Ki az? Miért nem kérdezhetem meg?
Muszáj megtudnom.
CÍM NÉLKÜLl SZERELMl TÖRTÉNET
ÍRTA JOSEPH C GlLLlS ÉS BETTY SCHAEFER
Mi baj van?
Betty, ébredj fel! Miért bámulsz rám így?
Ő, bámultam? Bocsánat.
Mi bajod van ma este?
- Mi a baj? - Valami történt.
- Nem akarok beszélni róla. - Miért nem?
Csak nem.
Mit hallottál? Gyerünk, mondd el.
Valamit rólam?
Betty, reménytelen megfutamodni. Álljunk szembe vele, akármi legyen.
- Táviratot kaptam Artie-tól. - Artie-tól? Valami baj van?
Azt akarja, hogy menjek Arizonába.
Azt mondja, ott csak két dollárba kerül a házasságkötés.
És megspórolnánk a mézesheteket.
Miért ne mennél? Csütörtökre befejezhetjük a forgatókönyvet.
Miért sírsz? Férjhez mész. Azt akartad.
Most már nem akarom.
- Miért nem? Nem szereted Artie-t? - Dehogynem. Mindig is szeretni fogom.
De most már nem vagyok szerelmes bele, ez az egész.
Mi történt?
Te.
Akkor kezdtem csak szembeállni a valósággal,
amikor visszaértem ebbe a különleges börtönömbe.
Tessék. Betty Schaefer jövője, az én kezemben.
Betty Schaefer, eljegyezve Artie Greennel, a világ egyik legrendesebb
fickójával, és belém szerelmes. Énbelém.
Balga módon nem érezte, hogy valami rendellenes helyzetben vagyok.
Én meg szemét voltam, hogy nem mondtam el neki.
De nem lehet ilyesmiről beszélni valakivel, aki után bolondul az ember.
Talán megúszom valahogy, elszabadulok Normától.
Talán sikerül az egész ronda zűrt kitörölnöm az életemből.
Halló, ez Gladstone 9281?
Beszélhetnék Miss Betty Schaeferrel? Már otthon kell lennie.
Hé, Betty, már megint az a furcsán hangzó nő keres.
Vajon ki, és mi a fenét akar? Betty Schaefer vagyok.
Elnézést kérek a késői hívásért, de úgy érzem, kötelességem.
Mr Gillisről van szó. Ismeri Mr Gillist?
Mi az, amit tényleg tud róla?
Tudja, hol lakik, hogy lakik, miből él?
Maga kicsoda? Mit akar? Mi köze magának ehhez?
Miss Schaefer, én szívességet próbálok tenni magának,
és megóvni egy nagy adag szívfájdalomtól.
Talán még túl fiatal ahhoz, hogy hallott volna ilyen fajta férfiakról.
Nem tudom, mit mondott, de nem rokonokkal lakik,
és nem barátokkal, a szó szokásos értelmében.
Kérdezze meg tőle. Kérdezze meg újra.
Úgy van, Betty, kérdezd meg újra. Joe beszél.
Joe, hol vagy? Miről van szó?
Még jobb, ha idejössz, és látod a saját szemeddel.
A cím 10086 Sunset Boulevard.
Ne gyűlölj engem, Joe. Azért tettem, mert szükségem van rád.
Olyan szükségem van rád, mint még eddig soha. Nézz rám.
Nézd meg a kezemet, az arcomat, a szemem alatt.
Hogy tudok dolgozni, ha elsorvadok ezalatt a kínszenvedés alatt?
Nem tudod, min mentem keresztül az utolsó hetekben.
Vettem egy revolvert. Odaálltam a tükör elé, de nem tudtam megtenni.
Csak ne állj ott gyűlölködve!
Kiabálj velem, üss meg, de ne gyűlölj!
Mondd, hogy nem gyűlölsz engem, Joe.
Ez a 10079, Connie. Arra kell lennie.
- Betty, hadd jöjjek veled. - Nem, ne aggódj.
Szeretlek, Joe. Szeretlek, Joe.
Szeretlek.
Mit fogsz csinálni, Joe? Mit fogsz csinálni?
Jól van, Max. Majd én. Helló, Betty.
Félek, Joe. Valami szörnyű történt?
Gyere be.
Voltál már ilyen régi hollywoodi palotában?
Abból az időből, amikor 18.000 dollárt kaptak egy héten, adómentesen?
Vigyázz, a padló csúszós. Valentino táncolt rajta.
- Itt laksz? - Itt ám.
- Kinek a háza? - Az övé.
- Kié? - Nézz körül, mindenütt láthatod.
Ha az arcra nem is emlékszel, a nevét hallottad. Norma Desmond?
- Ő volt a telefonon? - lnnál valamit?
Mindig folyik a pezsgő, rengeteg kaviárral, természetesen.
- Miért hívott fel engem? - Féltékeny.
Láttál te már ennyi hóbelevancot? A mennyezetet Portugáliából hozatta.
Ezt nézd meg.
A saját filmszínháza.
Nem a házat jöttem megnézni. Norma Desmondról beszélj.
Azt próbálom elmondani. Ez egy óriási ház.
Nyolc fő hálószoba. Minden fürdőszobában süllyesztett kád.
Kuglipálya a pincében.
Egyedül érezte magát, így szerzett magának társaságot.
Nagyon egyszerű felállítás.
ldősebb nő, aki gazdag.
Fiatalabb férfi, akinek nem megy túl jól.
- Nem tudsz következtetni belőle? - Nem.
- Akkor kibővítem az információt. - Nem. Semmit sem hallottam.
Sohasem hívtak telefonon, és soha nem jártam ebben a házban.
Szedd össze a holmijaidat és menjünk.
Minden holmimat?
A tizennyolc öltönyömet, a csináltatott cipőimet, a hat tucat inget,
mandzsettagombokat, a platina kulcstartót és a cigarettatárcákat?
- Gyere, Joe. - Hová menjek?
Egy egyszobás lakásba, amit nem tudok kifizetni,
egy forgatókönyvhöz, amit lehet, hogy megvesznek, de valószínűleg nem?
- Ha szeretsz, Joe. - Nézd kedves, legyünk praktikusak.
Nekem ez egy jó megállapodás. Hosszú időre, opciók nélkül.
Nekem így jó. Lehet, hogy nem méltó csodálatra.
Te és Artie lehettek csodálatra méltóak.
Nem tudok rádnézni többé, Joe.
Miért ne néznél a kijárat felé? Erre, Betty.
Sok szerencsét, Betty. Fejezd be a forgatókönyvet az úton Arizonába.
Amikor visszajössz Artie-val, ha kedvetek van úszni egyet...
...itt a medence.
Köszönöm, drágám. Köszönöm, Joe.
Joe.
Bejöhetek, Joe? Abbahagytam a sírást.
Most már jól vagyok. Mondd, ugye nem haragszol?
Mondd, minden úgy van, ahogy volt, Joe.
Joe.
Mit csinálsz, Joe?
- Mit csinálsz? - Pakolok.
- Itt hagysz engem? - Igen, itt hagylak, Norma.
Nem, nem fogsz. Max! Max!
Köszönöm, hogy viselhettem az elegáns ruhákat és a csecsebecséket.
- A többi ékszer a fiókban van. - A tiéd mind.
Elvinném, de Ohióban a daytoni újságnál túlöltözött lennék.
Ez semmiség. Mindent megkaphatsz. Mit akarsz?
Pénzt?
Fecsérlés lenne. Nem felelek meg az állásnak többé.
Nem mehetsz. Max! Nem tudom elviselni az életet nélküled.
- Tudod, nem félek a haláltól. - Ez a te dolgod.
Azt hiszed, a pisztolyt csak kitaláltam, ugye? Rendben.
Látod? Nem hittél nekem. Nem hiszed, hogy van hozzá merszem?
- De, ha jó jelenet lesz belőle. - Nem érdekel?
Százezreket megráz majd!
Üres ház előtt ölnéd meg magad. A közönség évekkel ezelőtt eltávozott.
- Hazugság! Még mindig akarnak. - Nem.
- DeMille is akar. - Az érzelmeidet akarta megkímélni.
- A stúdió csak az autódat akarta. - Mi?
DeMille-nek nem volt szíve megmondani. Egyikünknek sem volt.
Hazugság! Igenis akarnak engem. Minden nap kapok leveleket.
Maga mondja neki, Max. Tegyen neki szívességet. Mondja meg, nem lesz film.
Maga az egyetlen, akitől a rajongó leveleket kapja.
Nem igaz! Max!
Madame a legnagyobb sztár az összes közül.
Leviszem Mr Gillis csomagjait az autóhoz.
Hallottad tőle. Sztár vagyok.
Ötvenéves asszony vagy. Nőj fel! Egyáltalán nem tragikus
ötvenévesnek lenni, hacsak nem próbálsz huszonötöt tetetni.
A legnagyobb sztár az összes közül.
Isten áldjon, Norma.
Soha senki nem hagy ott egy sztárt. Az mutatja, hogy valaki egy sztár.
Joe! Joe!
Joe!
A sztároknak nincs koruk, nem?
Itt érkeztek maguk ide.
Visszaértünk a medencéhez. Amit mindig akartam magamnak.
Már hajnal van, és biztos lefényképeztek ezerszer is.
Aztán találtak egypár fanyíró szerszámot, és kihorgásztak vele,
nagyon gyengéden.
Vicces, milyen gyengéden bánnak veled, ha már halott vagy.
Kiterítettek a partra, mint egy megszigonyozott bálnafiókát.
Aztán ellenőrizték a kárt, csak a jegyzőkönyv érdekében.
Az egész fénylak felélénkült;zsaruk, riporterek, szomszédok, járókelők.
Legalább olyan szórakoztató volt, mint egy áruház megnyitása.
Még a híradósok is lecsaptak.
Olyan témát találtak, amin mindenki szívesen csámcsogott.
A szívtelen kibicek. Mit csinálnának Normával?
Ha a bíróságon megúszná, szenvedély, átmeneti elmezavar,
az efféle főcímek végeznének vele.
"Gyilkos lett az elfelejtett sztárból. "
"Öregedő színésznő. " "Elmúlt szépség. "
A haláleseti vizsgálóbíró irodáját kérem. A vizsgálóbíróval akarok beszélni.
- Ki van ezen a telefonon? - Én. Azonnal tegye le!
Ez sokkal fontosabb.
A "Times" városi rovata? Hedda Hopper beszél.
Norma Desmond hálószobájából beszélek.
Ne vacakoljon átírással. Diktálom. Kezdhetjük?
A nap első sugarai a gyilkosság házában Norma Desmondot,
az elmúlt idők híres sztárját teljes lelki sokkban találják.
A csend függönye veszi körül
a Sunset boulevardi házának selymes budoárjában...
Hirtelen veszekedés volt? Voltak összetűzéseik máskor is?
Miért volt ez a pisztoly kéznél?
Ez a férfi, mikor találkozott vele? Hova való volt?
Megfordult-e máskor is ilyen szándék az agyában?
Lopásról volt szó? Tettenérte, amikor megpróbált ellopni valamit?
- Itt vannak a híradós kamerák. - Küldje el őket a fenébe.
Nincs helyük itt a kameráknak ilyenkor.
Nos, Miss Desmond, van-e valami, amit meg akar mondani nekünk?
Kamerák? Mi az, Max?
- Megérkeztek a kamerák. - Megérkeztek?
- Mondja meg Mr DeMille-nek, jövök. - Mi folyik itt?
Ezzel le lehet csalogatni a földszintre.
Hozzák a kocsit a bejárathoz. Oké.
- Minden készen várja, Madame. - Köszönöm, Max.
Elnézést, uraim, de fel kell készülnöm a jelenetemre.
- Mi történik? - Kapunk nyilatkozatot?
Adott vallomást?
- Készen állnak, uraim? - Éppen hogy.
- Világítás? - Kész.
Oké, emberek, vissza, vissza!
Csend legyen!
Lámpák!
Kész vagy, Norma?
Mi a jelenet? Hol vagyok?
Ez a palota lépcsője.
Ő, igen, igen.
Mindenki vár lent a hercegnőre.
Készen vagyok.
Rendben. Kamerák, kezdjük!
Mégis megindultak a kamerák neki.
Az élet, ami furcsán könyörületes tud lenni, megsajnálta Norma Desmondot.
Az álom, amibe olyan kétségbeesetten kapaszkodott, magához vette.
Nem tudom most folytatni a jelenetet. Túl boldog vagyok.
Mr DeMille, mondhatnék egy pár szót? Köszönöm.
Be akarom jelenteni, milyen boldoggá tesz, hogy újra filmezek a stúdióban.
Nem is tudják, mennyire hiányoztak. Soha többé nem hagyom el magukat.
Mert a "Salome" után újabb és újabb filmet készítünk majd.
Ez az életem, mindig is ez lesz. Semmi más nem létezik.
Csak mi és a kamerák,
és azok a nagyszerű emberek ott kint a sötétben.
Tessék, Mr DeMille, kész vagyok a közelképre.