Nem bírom tovább.
Szeretlek.
Szeretlek. Meg kell lennie.
Szeretlek.
Nem hagylak el, Julien.
Tudod, hogy ott leszek. Veled.
Szeretlek!
Ha nem hallanám a hangod, elvesznék a csendben.
Ez nem hangzik valami bátran.
- A szerelem sosem valami bátor. - Légy nyugodt.
Mennyi az idő?
Hét.
Csókolj meg.
A "Royal Camée" teraszán várlak, mint mindig.
Ha túl vagy rajta, vidd a nagy kocsit.
Állj meg szemben, beülök melléd.
És szabadok leszünk. Szabadok, Julien!
Jó.
Várok rád. Csak rád.
Fél órán belül.
Maradjon még.
Tudom, hogy szombat van, de dolgoznom kell még.
Carala Társaság, Mit óhajt? Egy pillanat, uram.
Rendben, M. Tavernier, tudja, hogy mindig én távozom utoljára.
Ne zavarjanak.
Halló, M. Carala? Londonból keresik.
Igen, rendben, M. Carala. Nagyon kedves.
M. Porphyropoulos? M. Carala Genfbe utazik, nem tud Önnel beszélni.
Szabad.
Kedves Tavernier, Már megint későn jön.
Az indokínai háború
összefügghetett ezzel: Egy kudarccal több vagy kevesebb...
De most komoly dolgokról van szó, nem álmokról.
Várnak Genfben.
Semmi probléma. Itt vannak az iratok.
Mulatságos.
Maga bámulatos, Tavernier.
Igazán olyan hozzám, mint egy barát.
Érdekes papír, ha az ember megérti, mi áll benne.
Tudtam, hogy egy hősre van szüksége a cégnek.
Egy nyugdíjas hősre.
Ehhez a munkához angyal kell, nem egy rongyszedő.
Egy ejtőernyős vadász - angyal.
Földtani rétegek... Folyadékszint mérések...
Szép munka az állambiztonságiaktól.
Majdnem annyit tudnak, mint az amerikaiak. Egy kőolajvezeték terve...
Ez helytelen. A vezetéket inkább Marokkó felé kellene vinni.
Hosszabb, de biztosabb.
És a többi?
Mi ez a vicc?
Nem vicc?
Mit jelentsen ez, Tavernier? Pénzt akar?
Nem félek magától. Megszoktam, hogy gyűlölnek.
És magát nem tartom bátornak. A háborúban igen, de a fontos dolgokban nem.
Gúnyolódik a háborún, pedig abból él.
Indokína mennyit hozott?
És most Algéria?
Becsülje a háborúkat, M. Carala. Ez az Ön magánvagyona.
Ez miféle revolver?
Ki adta önnek a revolveremet?
Á, megint hülyeségeket írnak össze.
Azt hiszem, elaludt.
Nem szabad zavarnom.
Éjfélig várjunk?
Mégis felhívom.
És ha valaki beledugja az ujját?
Semmi válasz.
Ismerem a Kapitányt.
M. Tavernier, bocsásson meg! Jön.
- Mi vagyunk az utolsók? - Igen.
Látta elmenni Monsieur Caralát?
Nem a felső szinteken voltam.
Mindenesetre elment.
Furcsa a főnökünk, nem?
Meglép, mint egy tolvaj.
Mikor jön vissza?
Sosem lehet tudni.
Legutóbb Nápolyig ment, bármikor képes rá.
De ott most járvány van.
Már nem vagyok kapitány.
Szép vasárnapot, M. Tavernier.
Tényleg, nem túlzok, ez fantasztikus, igazán fantasztikus.
Gondolkozz el rajta, nem érezheted úgy, mint én.
Persze, intelligensebb vagy nálam, olvasol, tele vagy ötletekkel.
Nevetséges ez a dzseki.
Nézd, M. Tavernier.
Mindig tilosban parkol. Buszok, szabályok hidegen hagyják.
Van stílusa, nem gondolod? Angol elegancia.
Indokínában volt, aztán Észak-Afrikában, az Idegenlégióban...
Most üzleteket köt. Egy hónapja tömegével veszi a virágot.
Nézd! Egy gombnyomás, és felmegy. Ilyen életről álmodom...
Régi dolog.
Ez dühítő.
Florence vár.
Jár a motor.
A hétfői viszontlátásra, Madame. Végzett?
Rendben.
Lesz valami, ha M. Tavernier meglát!
- Meglepne. - Nem ismered őt.
Sok kitüntetése és sebhelye van.
- Csodálatos. - Igen, ezt te sosem érnéd el.
Gyere, éhes vagyok.
Valahányszor kimegyünk, elrontod az estét.
Szállj már be!
Elment az eszed! Szállj ki! Ha baleset ér, nem ápollak.
Idegesítő vagy.
Louis, mindenki minket néz.
Van ablaktörlő!
Vigyázz, Louis!
Üdvözlöm, asszonyom. Elégedett a babával?
Hiszen a Dauphine egy baba, egy játékszer.
Elégedett, nagyon elégedett, köszönöm.
A párizsi nő autója.
Elégedett... nagyon elégedett.
A fickó egyfolytában beszélni fog.
Julien és ez a kicsike!
Miért?
Igen, megismertem a kis virágáruslányt.
Hiszen ez lehetetlen. Túl közönséges lenne.
Megijedt... nem lőtt...
Gyáva alak. Julien gyáva. Fél a boldogságtól.
Viszontlátásra, Mme Carala!
- Hová megyünk? - Az autópályára.
Gondolod, hogy bejelenti a rendőrségen?
Jogában áll.
Vissza kellene vinnünk a kocsit ugyanarra a helyre.
Ez aljasság, elrontjuk a hétvégéjét.
Djelfai olajmezők. Ismerős?
- Add ide a kesztyűjét. - Itt van.
Nézd, egy mini fényképezőgép.
Klassz, a barátnőm egy hasonlót hozott Németországból.
Nem tudom kinyitni.
Felveszem az esőkabátját.
Ne hagyj ujjlenyomatot! Ez nem való amatőröknek.
Revolver... kémeknek való fényképezőgép... Djelfai olajmezők...
Különös... homályos alak.
És ha kém? Nem lennék meglepve, ahogyan öltözködik...
Tudtam.
Nem kerestek?
Ma este elmehet, nem eszem otthon.
Mit csinálsz?
És te?
Késő van. Menj szépen haza.
Nem látta M. Tavernier-t?
Ma délben tankolt.
- És este? - Nem láttam
- Volt itt ma este M. Tavernier? - Nem, asszonyom.
Hívott?
Ez már túlzás.
Már harmadszor megyünk az autópályán. Elegem van.
Szeretsz autózni vagy nem.
Egy Mercedes!
Külföldiek. D: Dánok.
Nem, németek.
Figyelj, Louis!
145-tel, teljes gázzal. Micsoda barom! A te Tavernier-det nem kell irigyelni.
Adj gázt, utoléred!
- Nincs semmi baj? - Megszoktam.
Első balesetem ezzel az autóval. Erre inni kell.
Horst Bencker Münchenből.
A férjem, Julien Tavernier.
Ó, nászutasok! Behűtjük a pezsgőt!
Megszállunk itt a motelban?
Az újság szerint szabad nyaralóik, garázsaik vannak...
tudod, mit beszélsz?
Elloptam egy robogót. És ha keresnek?
Itt nem! Azt mondtam, hogy Julien Tavernier vagy.
- És a németek? - Azok csak németek.
Intézz el mindent, engem nem láthatnak meg.
M. és Mme Julien Tavernier-ként írom be magunkat.
Jó estét. Itt töltik az éjszakát?
Nem, nem láttam többet ezeket a... személyeket.
A fiatalembert sem. De talán...
M. és Mme Julien Tavernier.
A 11-es, M. és Mme Bencker mellett.
Klassz a motor. Miért van olyan ferdén?
Helytakarékosságból.
- Hol a karburátor? - Nincs.
Nincs.
M. Tavernier, ön a vendégem.
Nem fogadhatom el.
Dehogynem. Szeretem a sportot,
és ön a maga nemében kitűnő sofőr.
Ezenkívül kis híján együtt haltunk meg. Jöjjön.
A kedvenc pezsgőm. Nem ittuk el mindet önök elől.
Ő nem szereti a pezsgőt.
Milyen kár! Ha tudtam volna, hogy nem szereti a pezsgőt...
Ne vegye zokon, de a mi generációnk mással foglalkozik.
4 év megszállás, Indokína, Algéria...
Európára!
Vigyáznunk kellett. Ember ember ellen harcolt. Késekkel.
Pokoli klíma, rovarok, tigrisek...
Németek...
Hogy, németek?
Úgy értem, Indokínában, M. Tavernier.
Biztosan látott németeket.
Nem. Soha.
És az idegenlégióban?
Igen, persze. Jó katonák voltak.
Ennek örülök.
Nem hízelgésből mondtam.
Harcoltak nálunk Rommel veteránjai...
Épp ilyen van nekem is!
Csak én az enyémet egy barátnőmnél hagytam Antwerpenben.
Könnyű előhívni?
Igen, bárhol. Akár itt a motelban is, láttam.
Várjon...
Még csinálhatunk három képet.
Mi németek nem szeretjük a háborút.
Nem ez volt a benyomásunk.
Úgy gondolkodsz, mint az idősebb generációk.
Mindenekelőtt kereskedelmi utazók vagyunk.
Az utazás során nagyon feltűnő egy egyenruha.
Szerintem... Julien!
Nekem mindegy!
Nézze, M. Tavernier, a háború nemcsak szörnyű,
hanem mindenekelőtt időpocsékolás.
Még egy, amit jól kiittak a poroszok.
Bár én nem vagyok porosz. Én...
Itthagytak minket az asszonyok.
Menjünk a friss levegőre.
"A természet nagy vigasztalónk". Ezt Goethe mondta.
- Nincs szükségem vigaszra. - Goethe nem is önre gondolt.
A tulajdonos küldönce.
- Erős, mi? - Ugyan!
Ne aggódjon a nők miatt.
Víz alatti fotókat kellene készítenie.
Van egy elragadó kuzinom.
Ludwig von Malhausen. Ismeri?
Bizonyára látta őt Capriban. Egész idő alatt ott van.
Na, mit mondtam?
Kedves Tavernier-m, akit nem Tavernier-nek hívnak
és sohasem volt katona, remélem, nincs rosszul.
Ne álljon itt, mint akibe villám csapott.
Kedves tréfa volt a részükről Azt hiszem, jobb, ha bemegyünk.
Megáznak.
Elveszem a királynődet.
Gyere, feküdj le.
Majd' mindenütt kerestelek.
Julien nem volt itt ma este?
Ma este nem.
Elvesztettelek ezen az éjszakán.
Békén kellett volna hagyjalak, nem csókolni,
nem simogatni.
Az sem baj, ha nem ölted meg Simont.
De vissza kell jönnöd, légy itt az oldalamon, elevenen.
Egyszerűen kell...kell!
Mondja, nem ismerjük egymást? Subervie, Christian Subervie,
Julien barátja vagyok. Egyszer már találkoztunk.
Halványan emlékszem.
Tökrészeg voltam.
Julien egy megbízhatatlan fickó. Algírban ismerkedtünk meg.
Katonatiszt volt?
Nem, hűtőgépekkel üzleteltem. Hűtőszekrényekkel.
Biztosan barátnője van, hanyagolja a barátait.
Yvonne, adj még egyet.
Meghívsz egy Royal-ra?
Nem, Julien egyik barátnőjével beszélgetek.
Láttam Julient.
Egy Royal-t a hölgynek.
Barátnő, bizonyára.
Elment mellettem autóval, és rám sem nézett.
Ma este?
Nem. Nem is tudom...a múlt héten.
Julien nem törődik a nőkkel.
Julien kedves.
Ébredj, lelépünk.
- Éjjel, ködben? - Gyorsan, a zivatar jól jön.
Kész vagyok.
- Mit tervezel? - Menj már!
Louis, megőrültél?
Hallgass, és szállj be. Megérdemlik. Eltüntetjük a nyomunkat.
Gondja van a sebességváltóval? Talán az
egyest keresi? Eldugtam.
Fel a kezekkel!
Ne jöjjön közelebb.
Louis, gyere, menekülnünk kell!
A hídnál állj meg, gyalog megyünk hozzám.
Louis, az esőkabát!
Végem van!
Idehallgass, megijedtél. Egyszerűen azt mondod, hogy megijedtél.
Nem ijedtem meg, de közelebb jött.
Bárcsak ne lett volna revolver az autóban! Veszélyes dolgok ezek...
Gondolod, hogy mindkettő meghalt?
A sebészek manapság csodákra képesek. Még szívet is operálnak.
- Nekem a fejemet. - Hallgass!
Van még egy pár óránk, aztán...
Mit csinálnak velünk?
Elszakítanak egymástól.
Te a férfiakhoz kerülsz, én a nőkhöz.
Nem akarom!
Együtt leszünk bent az újságokban.
- Aki olvas rólunk, megérti. - Mit ért meg?
Mindent.
- Nem végezhetnek ki. - De, nagykorú vagyok.
Nem tehetik ezt, megtiltom nekik.
Nem válunk el többé.
Ha pénzünk lenne, Dél-Amerikába menekülhetnénk.
A fényképünk a címlapokon:
"Szerelmi tragédia".
Nem lesz semmi bajod, nem csináltál semmit.
Holnap vége az életemnek.
Nem hagylak el!
Hogy gondolod? Nem ismered a rendőrséget.
Nem, Louis. Erősebbek vagyunk náluk.
Együtt halunk meg.
- Mikor? -Most azonnal. Megvan, ami kell hozzá.
Meglátod, nem érzel semmit. Mindjárt elalszol.
Később majd beszélnek rólunk,
példaként tekintenek ránk.
A zene még szól, és mi már halottak leszünk.
- Figyelj... - Muszáj, biztos vagyok benne.
Egy éjjelen át mint egy őrült, Julient keresve...
Semmit sem tudni... semmit sem találni...
A lábaim hidegek.
Itt nyüzsögnek a kopók!
Carala mint Carala?
Nincs sok belőle. Ő a férjem.
Hogyan? Ön Mme Simon Carala?
Valami kifogása van ez ellen?
Hagyd már abba!
Mit keres 5 órakor a Madeleine-nél?
Misére akartam menni.
- Vele? - Természetesen.
Bocsásson meg, Mme Carala, tévedésről van szó...
Hagyd már abba, ne hajbókolj annyira.
Ez a Carala egy fegyvercsempész és egy disznó.
- Hagyjon békén, vagy... - Semmi baj, gondoskodom róla.
- Rendelje ide a sofőrömet. - Igenis.
Gyakran fordul meg az őrszobán?
Igen, reggelente.
Julien is?
Ő a barátom... hogy kiosztja a kopókat!
Vagy ő egy másik körletben van?
Igaz! Meg kellene néznünk.
Maradjon nyugton.
- Milyen szomjas lehet! - Tud várni.
Ez nem valami kedves.
Chérier felügyelő, bűnügyi rendőrség.
Örvendek.
Asszonyom, remélem, a férje nem haragszik meg ránk ezért a tévedésért.
A férjem Svájcban van, nem kell tudnia róla.
Magától értetődik. Fel sem jegyezzük, hogy itt járt.
Nem hiányozna. A férjem együtt szokott ebédelni a belügyminiszterrel.
Megértem.
Az üzlet érdekében szükség van erre. Például...
Például?
Nincs egy Julien Tavernier nevű munkatársa?
De, azt hiszem.
Nézze... ismeri talán?
Igen, láttam néhányszor.
Meg tudná mondani pontosan, mikor is látta őt utoljára?
Furcsa kérdés.
Tegnap este láttam az autójában a Haussmann Boulevard-on.
Mikor?
Hétkor. Nem, még hét előtt volt.
Még hét előtt? Természetesen. És egyedül volt?
Egy fiatal lány ült a kocsiban.
Ez is természetes, felügyelő úr?
Akaratlanul is nagy szívességet tett a rendőrségnek
Julien Tavernier-t keressük.
egy gyilkosság miatt, amit ma négy órakor követtek el.
- Ez a Julien...! - Kit ölt meg?
Monsieur Carala meg fog döbbenni, Tavernier megölt két német turistát.
Nagyon jó!
Megtaláltuk az esőkabátját, az autóját, a revolverét.
Egy lánnyal volt,
ami az Ön kijelentését rendkívül érdekessé tette.
Van egy cigarettád?
Higgye el, röstellem ezt a tapintat- lanságot. Remélem, Monsieur Carala...
Hívott a férjem?
Hazavisszük M. Subervie-t, aztán hozom a kocsimat.
Szörnyen nézek ki...
vagy megőrültem.
Francia igazságügyi tisztviselő előtt állnak.
Személyesen idefáradtam. Korán reggel! Vasárnap!
Legjobb tudásuk és lelkiismeretük szerint kell tanúskodniuk.
Kitört a zivatar. Idegesek voltunk, nem tudtunk aludni.
Alakokat láttam...
- Nehéz megmondani. - Őt látta vagy nem?
- Ő az. Biztosan ő az! - Jó. A következőt.
Meg kell mondanom, a feltételezett gyilkos nem jött a recepcióhoz.
Az áldozatokat viszont nagyon jól láttam,
a fiatal lányt is, aki bejelentette a cinkosát.
Ha van róla fényképük...
Járjon utána nyugodtan, mindig jól kijövök az igazságszolgáltatással.
Nem szükséges. A következőt!
Felügyelő úr, én...
Nem vagyok felügyelő, csak az ügyészt helyettesítem.
Van igazolványuk?
Tiltakozom a bánásmód ellen. A magánéletem
nyilvános ügy. Jacqueline Mauclair vagyok.
Ez nem változtat semmit.
Ó, ezek az újságírók! Jöjjenek be. Kérem, hölgyem.
Valamelyikük kitalálta, hogy tanárnak készültem,
mielőtt a bűnügyi karriernek szenteltem magam.
Ez a bűneset
24 órán belül fel lesz derítve, mint egy Racine-tragédia.
A gyilkosságot éjjel követték el, a reggel folyamán
azonosítottuk a gyilkost, és legkésőbb ma este elfogjuk.
Fantasztikus!
Julien Tavernier-ről van szó,
egykori katonatisztről, ejtőernyősről.
Birtokunkban van a kocsija, a revolvere és az esőkabátja.
A tanúk felismerték őt és társnőjét.
Ennek az őrült cselekedetnek motiváció- jaként különböző dolgok jöhetnek szóba.
Tavernier iszik, kötekedő, forrófejű.
Verekedésekbe is bonyolódott.
De véleményem szerint ez nem elegendő magyarázat.
A németek Tavernier-ék mellett éjszakáztak a nyaralóban.
Ez a közelség megkönnyített pár dolgot, és az áldozat, Mme Bencker,
fiatal volt... nagyon fiatal, és szép... nagyon szép.
- Láthatnánk őket? - Ez nem lenne helyénvaló.
Az utolsó szót akkor mondhatjuk ki, ha a gyilkos vallomást tesz.
Az igazság villámgyorsan dolgozik.
Amikor haladéktalanul a tetthelyre indultam, megállapítottam...
Ó, Chérier, már itt van?
Uraim, mára ennyit.
Tessék, a gyilkos. Még egészen friss.
Azt hiszik, nekik mindent szabad. Erre, kérem.
Tavernier kapitány gyilkos!
Mi nem jut eszetekbe nektek, rendőröknek!
Hagyd már abba.
Várjon, felkapcsolom a villanyt.
Rendőrség ide vagy oda,
M. Carala nem szereti, ha az ügyeibe avatkoznak.
A zsaruk elvitték.
Ilyen balszerencsét!
Igazán szomorú látvány.
Most hová megy?
Sosem zárja be.
Nahát!
Rendőr urak, nem jöttek hiába.
Ott fekszik egy halott. A főnök.
Mi?
M. Carala. Öngyilkosságnak néz ki.
Mme Caralát kérem.
Alszik?
Nem, hagyja aludni.
Később felhívom.
Éhes vagyok. Hozzon egy nagy csésze kávét és kiflit.
- Hívom a rendőrséget. - Jó..
Ez az az ember, papa? Mondd, ez ugyanaz az ember?
- Nézd, ez az az ember. - Maradj csöndben.
Ez az az ember, papa? Ez az, nem? Mondom, hogy ez az.
Most gyere és légy csöndben.
Meggyilkoltak két német turistát. -Tavernier, a gyilkos.
Nem maradunk. Menjünk, gyorsan.
Na jó, ennek ellenére megpróbálunk megegyezni néhány pontban.
A cég épületét fél nyolckor hagyta el, ezt megerősíti a portás
és a telefonos kisasszony. Előtte nem hagyta el az irodáját.
Jó. Aztán beszállt az autójába és elhajtott.
- Nem. - Van egy tanúnk.
Téved. Vagy maga hazudik.
Jó, felőlem. Játsszunk tovább?
Tovább. Megismeri ezt a revolvert és az esőkabátot?
Mind a kettőt a kocsiban hagytam.
A kocsiban, persze. Hány golyó volt a tárban?
Az összes.
És azt is otthagyta.
Ön nagyon gondatlan, M. Tavernier.
Milyen szerepet játszott Carala üzletében?
Embereket látogattam...fontos embereket.
Amint Caraláról beszéltem nekik, hajbókolni kezdtek.
Van valami új is. Most még Caralának hívják.
Valami új?
Az ember nem lehet mindenhol. Szeretett Caralának dolgozni?
Vagy Monsieur Caralának, ha úgy tetszik.
Ez az én dolgom, és ezenfelül...
- Ezenfelül? - Korábban mással foglalkoztam.
Tudom, természetesen.
Régóta ismeri a trappes-i motelt?
- Még sosem voltam ott. - Felismerték Önt.
Mit csináljak? Gondolom, Nyugat-Berlinben és Casablancán is.
- Hol volt? - Nem tudom.
- Berúgtam. - A trappes-i motelban.
Párizsban. Gyalog voltam.
Ez mind szép és jó, de most programváltozás következik.
Lehet, hogy a tanúk a motelben tévednek. De ez nem minden.
Fejtse meg a következő rejtvényt. Ismer egy hölgyet,
egy elegáns asszonyt, aki hajlamos az alvajárásra...
Kiről beszél? A cinkosomról a motelben?
Szeretnék megismerkedni vele.
Nos... Mme Caralára gondoltam.
Alig ismerem.
Kitűnő. Mme Carala azt állította, hogy Önt tegnap az autójában
egy lány társaságában látta végighajtani a Haussmann Boulevard-on.
Szóval, ön alig ismeri Mme Caralát,
és ő sem nagyon ismeri Önt. Felismeri, ez minden.
A tanúvallomások ez egyszer összhangban vannak. Egyetértünk?
Ez nem igaz, ez lehetetlen.
Máshol voltam!
Biztos ebben?
Hagyjon aludni.
Szeretnénk, ha hagyhatnánk. Szóval. Hatodik változat. Kezdjük.
Hol volt a szombatról vasárnapra virradó éjszakán?
Nem tudom.
Rászánná magát végre, hogy beszéljen?
Ha elmondanám önöknek...
Bármi lehet alibi: nők, szajhák, pincérek,
régi barát, megcsalt férj, de nem egy lift.
Őszintén szólva, ez hülyeség.
Hülyeségnek találja?
Rémesnek találom.
Rosszul áll az ügye, Tavernier. Minden tény és tanúvallomás
egybevág, a lift meg fogja nevettetni az esküdteket.
Egyébként rossz híreim vannak.
M. Caralát ma reggel holtan találták az íróasztalánál.
Öngyilkosság?
Hagyjanak aludni.
Kíváncsi lennék, mit szól ehhez Mme Carala.
Eltértünk a témától.
Tavernier, hol töltötte a szombatról vasárnapra virradó éjszakát?
Ez az öngyilkosság megdöbbent.
Elnökünk, a kegyed férje olyan dinamikus ember volt.
Köszönöm a segítségét.
Ez magától értetődik.
Ami a társaságot illeti, ügyelni fogok az érdekeire.
Túl korai még ezen gondolkodni, de szükséges.
És még ez a trappes-i öldöklés is ugyanazon az éjszakán!
Ez már különös. Reméljük, hamarosan megtalálják a fiút és a lányt is.
És turistákat! Nagyon bosszantó.
- Szabad? - Kikísérem a kocsihoz.
Nem fontos. Sok dolga van. A viszontlátásra.
Kihozlak, Julien.
Madame, szeretne egy azaleát?
Az eladó hölgy nincs itt?
Véronique? Vasárnap? Hová gondol! Fiú, mozi, tánc...
Véronique a neve? Hol lakik?
Egy kis szobában, a 15. kerületben.
- Rossz fát tett a tűzre? - Pontosan hol?
Boulevard de Grenelle, azt hiszem. Nr. 55.
Ezt ajánlom Önnek, ha szereti a ritka árnyalatokat.
Elbűvölő.
Jobbra, hátul.
Véronique, kérem.
Jobbra, egészen hátul jobbra.
Ki maga? Mit akar?
Ilyen kis adagtól nem haltok meg. A butaság életet mentett.
Nem ismeritek a Gardenal hatását.
Hagyjon minket békén.
Először elloptátok a kocsit, aztán megöltétek a két németet.
Felismerték őt, benne van minden újságban.
Mit törődik vele?
Élve van rátok szükségem. Ti tanúsítjátok, hogy hazugság az egész.
Semmi ostobaság!
Ezek az újságok...
Mit írnak?
Csupa ostobaságot. Ez nem az én fényképem.
Ez M. Tavernier.
Akkor nem is én voltam.
Ő volt az! Ő, Tavernier!
Tavernier volt.
Átvert a vén szatyor.
Igen, Véro, megmenekültünk!
Ezért nem haltunk meg.
De neked el kell rejtőznöd.
A fotók, Louis.
Az ő fényképe van az újságban!
A németek fotói.
Melyikek?
Amit a motelben csináltunk. Nálam van még a papír.
Odamegyek.
Ez az egyetlen bizonyíték!
A pótkulcs... a dobozban.
Szobát bérel a házban.
Boulevard de Grenelle 55, 23-a szoba.
Gardenal szedett be.
Ő a motelbeli gyilkos, mindent elmondott nekem.
Tudom, amit tudok! Nem számít, ki vagyok én!
A maguk baja, ha ennyire hülyék!
Ön a fényképész?
Itt vagy hát.
Ön is? Lépjen csak be.
Ez nem minden.
Látja, egy gépben egyre több negatívot találhatunk.
Tavernier nem ölte meg a németeket.
De vádolom az Ön férje, Simon Carala meggyilkolásával.
Vádolom Önt, aki bűntársa volt, talán több is.
Látja, a fotókat sosem szabad hátrahagyni.
Hálásnak kellene lennie nekem.
A németek esetében Tavernier-nek nem volt alibije. Halálra ítélhették volna.
A férje meggyilkolásáért kap... mondjuk 10 évet.
10 év!
Ez azt jelenti, hogy 5 évet ül. De önnel, Mme Carala,
önnel nem lesznek elnézőek az esküdtek.
És joggal.
20 év... nincs már kor... nincsenek napok...
Aludni fogok...
És felébredek... egyedül...
10 év... 20 év...
Nem volt bennem megértés.
De akkor is szerettelek. Nemcsak magamra gondoltam.
Most öreg leszek.
De egyek vagyunk.
Ott, valahol egyek vagyunk.
Nem választhatnak el minket.