Mildred.
Mire készül, asszonyom?
Tudja, én mire gondolok? Arra, hogy esetleg az az ötlete támadt, úszik egyet.
Hagyjon magamra.
Viszont ha maga úszni akar, akkor nekem is úsznom kell. Igazságos ez?
Csak azért kapjak tüdőgyulladást, mert maga úgy érzi, holtan jobb lenne.
Ez meg sem fordult a fejében, ugye? Jól van. Gondolkodjon el rajta.
Gyerünk, menjen innen.
Menjen haza, még mielőtt mindkettőnknek úsznunk kéne.
Mildred. Mit csinálsz te ezen a környéken? Valami baj van?
- Mi? - Beteg vagy?
Nem. Nem hiszem.
Ha nem érzed magad elég erősnek, miért nem jössz be, és iszol valamit? A ház vendége vagy.
Gyere.
A legokosabb döntés volt életemben, hogy megvettem ezt a csehót.
- Hozzon nekünk pár pohár italt, rendben, Tony? - Igen, uram.
Remélem, nem haragszol rám a délután történtek miatt. Szigorúan üzleti ügy volt, érted?
Tulajdonképpen te is eladtál engem. Nem várhatod el, hogy...
Miért nézel így rám?
Te aztán minden helyzetből ki tudod vágni magad, ugye? Ebben igazán jó vagy.
Az én szakmámban annak kell lennem.
Most viszont inkább rábeszélném magamat valamire. Tudod, mire gondolok?
- Még mindig próbálkozol? - Megszokás.
- Gyerekkorunk óta hetente egyszer megpróbálom. - Hetente kétszer.
Rendben, kétszer. Mindenesetre még semmire nem mentem vele.
Hé, annak idején soha nem ittad tisztán.
Az utóbbi pár hónapban megtanultam, hogyan kell. Ami azt illeti, sok mindent megtanultam.
- Mint például mit? - Mint például azt, hogy ez az ital romlott.
A parti házban ennél jobbat is ihatsz, Wally.
- Ez most egy meghívás? - Meglehet.
Rendben. Elfogadom.
Tudod, hogy szeretem a jó italokat.
- Talán a mai a szerencsenapom. - Talán.
- Gyere be. - Hol van a férjed?
Csak nem szorult belé egy kis megértés nagy hirtelenjében?
Monte nincs itthon. De hát te amúgyis minden helyzetből ki tudod vágni magad, nem?
Igyekszem.
- Folyton ezt mondod. - Igazán?
- Ideges vagy, Wally? - Nem, csak fázom. Egyelőre.
- Nem sokkal kényelmesebb itt? - De, gondolom az, de...
- Mi a baj? - Semmi.
- Nem örülsz túlságosan, hogy itt lehetsz. - De, örülök. Higgy nekem.
A szívem repes az örömtől.
- Ez egy remek közhely, Wally. - Nos, közhelyes, de okos fickó vagyok.
- Kíváncsi lennék pár dologra. - Mire?
Példának okáért arra, hogy miért hoztál ide ma este.
Úgy értem, csak így váratlanul; a férj nincs itthon, hangulatvilágítás, csendes szoba, remek alkalom.
- Miért? - Talán mert ellenállhatatlannak tartalak, Wally.
Megborzongok tőled, Mildred. Mindig is így volt.
Annyira elbűvölően tudsz udvarolni. Mindig is így volt.
Tudod, ha akartam valamit, arra rávetettem magam. És megszereztem.
Lehet, hogy beletelt egy kis időbe, de mindig megszereztem, amit akartam.
- Valóban? Ez igazán elbűvölő. - Igen. Az.
- Ne haragudj. - Hé, mi a baj?
Kínosan érzem magam. Jobb lesz, ha felveszek egy másik ruhát.
Jó, persze, Mildred. Jó ötlet.
Egy perc és jövök.
- Hagyd nyitva az ajtót, hogy beszélgethessünk. - Szeretem hallgatni, ahogy beszélsz.
Én is. Van valami a hangomban, ami még engem is lenyűgöz.
Örülök, hogy nem haragszol rám amiatt, hogy becsaptalak.
Nem akartam tönkretenni az üzletedet. Én csak elkezdtem, de nem tudtam abbahagyni.
Nem tehetek róla. Látok egy szöget, fel kell sértenem magam vele. Ez egy hajlam.
Az okosság nálam betegség. Érted, mire gondolok?
Hé, Mildred!
Igyekezz! Tudod jól, hogy nem szeretek egyedül inni.
Mondj valamit. Ez az egyoldalú párbeszéd kezd kissé untatni.
Mildred.
Gyerünk. Ne szórakozz velem.
Lehet, hogy alapjában véve kedves fickó vagyok, én mégsem ajánlom, hogy felbosszants. Mildred.
Mi a baj?
Mi ez az egész?
Világítsd meg a házat.
Hé, megállni!
Jól van, jól van.
Mi ez a nagy sietség?
- Nincs fegyvere. - Jobb lesz, ha megnézed, mi történt odabent.
Ez a fickó úgy ugrott ki azon az ablakon, mintha ágyúból lőtték volna.
- Az ablak sértette fel? - Nem, borotválkozás közben vágtam meg magam.
Na, indulás, okostojás. El kell látni azt a sebet.
Cimbora. Annyira okos vagyok, hogy az már beteges.
Jól van, indulás.
Mit keresett a házban, cimbora? Csak nem szuveníreket?
Nem. Semmi ilyesmit. Magának viszont igencsak kapós éjszaka a mai.
Sok-sok izgalommal. Ugyanis egy hulla van odabent.
Valóban?
És gondolom, maga a kapitányságra igyekezett ennyire, jelenteni akarta.
Azt mondja, egy hulla van a házban.
- Hullának tényleg hulla. - Jobb, ha beszólunk a kapitányságra.
93-as kocsi hívja K-Q-V-B-t.
Anya, hol voltál? Nekem nem mondanak semmit.
- Ki nem mond neked semmit? És mi ez a többes szám? - Ezek az emberek.
Mrs. Beragon? A rendőrségtől jöttünk.
A felügyelő úr szeretne magával beszélni.
- Miért? Mi a baj? - Sajnálom.
De itt mi kérdezünk. Mellesleg, mi sem tudjuk, mi a baj.
- Valószínűleg az autóval kapcsolatos. - Ilyen késő este?
Bármi is az, én majd elintézem. Te ne aggódj emiatt. Menj, feküdj le.
- Anya. - Kérlek, tedd, amit mondtam.
- Nem mondja el, mi történt? - Jobb lesz, ha indulunk.
- Mi történt, mi a baj? - Nem akartam a lánya előtt mondani.
A férjéről van szó. Meggyilkolták.
Meggyilkolták?
- Helló, Joe, mit hoztál? - Ő itt Mrs. Pierce. Vagyis Beragon.
Most melyik? Pierce vagy Beragon? Döntsd el.
- Mildred Pierce Beragon. - Rendben. Kísérd be.
Arra, legyen szíves.
Mrs. Beragon megérkezett.
Üljön le. Nem sokára ő is itt lesz.
Figyeljen oda, mert én megtanítom kesztyűbe dudálni.
- Ida, mit..? - Nincs beszélgetés.
Ida Corwin.
- Nézzenek oda, mi ez itt, csak nem osztálytalálkozó? - Annak tűnik.
Azt hiszem, ebből már nem lesz könnyű kivágnom magam.
- Mozgás. - Jól van, jól van.
Helló, Ed.
- Charley, mondj valami biztatót. - Fáj a lábam.
Együttérzek. Mit szólnál egy jó zaftos kis cikkhez a reggeli kiadásba?
- Nem. Ma nem. - Őt miért hozták be?
Rágógumit ragasztott a moziban az ülése alá. Megfelel?
Jól van, Charley. Jól van.
- Sajnálom, Mildred. Nem tudtam mit tenni. - Nincs beszélgetés.
Foglaljon helyet.
Ismeri a fickót?
Igen. A volt férjem.
Újságot, asszonyom?
Nem, köszönöm.
Rendben.
Maga következik. Most már beszélhet.
Peterson felügyelő, Mrs. Beragon.
- Üdvözlöm, Mrs. Beragon. - Üdvözlöm.
Foglaljon helyet.
Őszinte részvétem a férje miatt. Biztosan megviselte a hír.
Nos, én...
Attól tartok, nem igazán tudom, hol kezdjem.
Tudja, Mrs. Beragon, az az igazság, hogy nekünk nem magára van szükségünk.
Nem rám van szükségük?
Nem is tudom, hogy kérjek bocsánatot azért, hogy a semmiért hozattuk ide.
De meg kell értenie, hogy biztosan kellett tudnunk. Most már biztosan tudjuk.
Nem fog nekem kérdéseket feltenni? Én azt hittem, fog.
Tudom. Mindenki azt hiszi, hogy a nyomozók semmi mást nem csinálnak, csak kérdéseket tesznek fel, ám
hasonlóan a többi emberhez, a nyomozók sem lelketlenek.
- Cigarettát? - Nem, köszönöm.
Vegyen csak. Nyugodtan.
Tudja, Mrs. Beragon, nyomozónak lenni olyan, mint, nos, autómobilt építeni.
Az előre gyártott darabkákat kell egyesével egymáshoz illeszteni.
Ha mindez sikerült, épített egy autómobilt. Vagy fogott egy gyilkost.
Mi fogtunk.
Maga tisztázódott, Mrs. Beragon. Az ügyet lezárták.
Elmehet.
Rendben, fiúk.
Meg tudná..?
- Megmondaná, ki...? - Ki tette?
Persze. Minden joga megvan rá, hogy tudja.
Nem.
Nem!
De, ő tette.
- A maga első férje. Pierce. - Nem, Bert, nem hagyom, hogy ezt tedd.
Mi van Wally Fay-jel? Honnan tudják, hogy nem ő volt?
Fay-nek nem volt indítéka. Ennek az embernek viszont volt.
Tudja, Mrs. Beragon, a semmiből indultunk ki.
Csak egy hullánk volt, ha megbocsát a kifejezésért.
De mi megvizsgáltuk ezt a hullát, és azt kérdeztük, "Miért? Mi volt az oka?"
Amikor rátaláltunk az okra, rátaláltunk a férfira is, aki megölte a férjét.
Jelen esetben őrá.
Gyerünk.
- De hát nem ő tette. Én tudom, hogy nem ő tette. - Valóban?
A gyilkosságot ezzel követték el.
- Tudja, kié? - Nem. Nem tudom.
Mi viszont igen. Pierce-é. Az első számú bizonyíték.
Kettes számú bizonyíték: nem tagadta, hogy ő ölte meg Beragont.
Úgy tűnik, azt hitte, ez a jó taktika.
Egyvalamit tapasztalatból már tudunk,
egy ártatlan ember mindig tagadja a bűnét, hangosan és amikor csak alkalma nyílik rá.
Pierce viszont nem.
Nos, még ezek után is hibáztat minket azért, hogy ennyire biztosak vagyunk abban, hogy
ő az az ember, aki négy golyót eresztett Beragonba?
De hát nem ő tette. Lehetetlenség. Ő ahhoz túlságosan is gyengéd és kedves.
Rendben. Kedves és gyengéd. Csodálatos ember.
De ha valóban ennyire csodálatos ember, Mrs. Beragon, akkor miért vált el tőle?
Azért mert tévedtem.
4 évembe telt, míg erre rájöttem, de most már tudom, hogy tévedtem.
Lássuk csak. 4 évvel ezelőtt ő ingatlanokkal foglalkozott, igaz?
Igaz. Ő és Wally Fay társak voltak. Nagyon jó pénzt kerestek együtt.
Rengeteg házat építettek. De aztán egyszercsak az emberek már nem vásároltak több ingatlant.
- A virágkornak vége volt. - Igen?
Aztán eljött a nap, mikor különváltak. Wally maradt, Bert ment.
Nem voltak többé társak.
Amikor aznap Bert hazajött, már nem volt munkája.
- A postája, Mr. Pierce. - Köszönöm, Jack.
- Kérhetnék egy címváltozást bejelentő kártyát? - Persze, hogyne.
Köszönöm.
A Corvalis Street-en laktunk, ahol minden ház ugyanúgy nézett ki.
A miénk a 1143-as számú volt.
Én a nap nagy részét mindig a konyhában töltöttem.
Úgy éreztem, hogy születésem óta ebben a konyhában robotolok,
persze leszámítva azt a pár órát, míg Berttel megesküdtünk.
- Te vagy az, Bert? - Én vagyok. Ki más lenne?
- Azt hittem, Mrs. Whitley jött a tortáért. - Nos, nem.
17 éves koromban mentem hozzá Berthöz. Nem tudtam, hogy létezik másfajta élet is.
Főztem, mostam és gyerekeket neveltem.
Két lányt, Veda-t és Kayt.
Kivasaltam a nadrágodat. Hátha mégis elmész McLary-hez amiatt az értékesítő állás miatt.
Annyira jó lenne, ha legalább csak 5 percre békén hagynál. Majd lesz munkám, ha eljön az ideje.
Tudom jól, Bert. Én csak segíteni próbálok.
Jó napot. Csomagot hoztam E. Langlintől.
- Köszönöm. - Köszönöm.
- Mi az? - Egy ruha.
Vedanak?
Gondoltam. Honnan volt rá pénzed?
Onnan, hogy tortákat és süteményeket sütök a szomszédoknak. Én kerestem meg azt a pénzt.
Persze, vágd csak a fejemhez, hogy én még arra is képtelen vagyok, hogy eltartsam a saját családom.
Még feleannyit sem mondtam, mint amit a legtöbb olyan nő mondana, akinek nem jut más csak a számlák kifizetése.
Persze, ez az. De talán nem lenne ennyi számlánk, ha nem úgy nevelnéd a gyerekeket, mintha milliomos lennék.
Nem csoda, hogy ennyire beképzeltek és nagyképűek. Itt van Veda.
Elegem van abból, ahogy előkelősködik velem, de egy nap az én türelmem is elfogy, akkor aztán megtapasztalja majd, milyen is az atyai pofon.
Bert, ha csak egy ujjal hozzá mersz nyúlni Vedahoz, én...
Jól van. Jól van.
Próbálod megvásárolni a szeretetüket, de ez nem így megy.
Eleget kerestem a kívánságaik teljesítéséhez, de ez sem volt elég jó nekik.
Vedanak zongora, zongoraleckék és csinos ruhák kellenek, hogy
vigyorogva eljátsszon egy olyan darabot, amit egy tehetségesebb 5 éves is el tudna.
Veda igenis tehetséges. Kérdezd csak meg a szomszédokat.
Annyira tud ő zongorázni, mint amennyire én billiárdozni.
És Kay, egy kedves és normális kisgyerek, aki csak ugrókötelezni és baseballozni szeretne.
De ehelyett balettórákra kell járnia. Balerinának kell lennie, csak hogy te büszke lehess rá.
Jól van. Mi ezzel a baj?
Mi azzal a baj, ha azt akarom, hogy legyen belőlük valaki?
Bármit megtennék azokért a gyerekekért, érted? Bármit.
- Sírni nem sírhatsz helyettük. - Én azért megpróbálom.
- Gondoskodom róla, hogy soha ne kelljen sírniuk. - Valami itt nem stimmel.
Nem tudom, mi. Nem értek az ilyen dolgokhoz. De azt tudom, hogy nem jó, ha...
- Halló? - Érdeklődni szeretnék, hogy...
Igen? Igen, itt van.
- Ki keresi? - Mrs. Biederhof.
Egy pillanat.
Téged keresnek. Mrs. Biederhof.
Maggie, most nem tudok beszélni. Mondtam neked, hogy ne...
- Már próbáltalak az irodában is hívni. - Most nem tudok beszélni. Majd később.
A nemes Mr. Pierce most nem tud beszélni.
Ugyanis épp azzal van elfoglalva, hogy azt ecseteli a feleségének, mi a baj a házasságukkal, és hogy az asszony mennyire rosszul bánik a gyerekekkel.
Maggie semmit sem jelent számomra. Ezt te is tudod.
Bárcsak el tudnám hinni.
Jobb lesz, ha gyorsan bocsánatot kérsz tőle, különben nem fog többet gin römizni veled.
- Gin römiztek, vagy nem? - Ne feszítsd túl a húrt.
- Egy nap majd visszavágok neked. - Nem vágsz vissza nekem. Én vágok vissza neked.
A legjobb, ha egyszer s mindenkorra tisztázzuk a dolgokat.
Ebben a házban mindig a gyerekek lesznek az elsők. Egyikőnk sem fontosabb náluk.
Lehet, hogy ez jó, de lehet, hogy rossz. Mindenesetre így van.
És én megteszek értük minden tőlem telhetőt. Ha nem veled, akkor egyedül.
Hát ez itt a lényeg. Csak az alkalmat keresed, hogy a fejemhez vágd, kirúgtak.
- Nem ezt mondtam... - Nekem viszont ebből elegem van.
Boldogulj nélkülem. Ha mégis szükséged van rám, tudod, hol találsz.
Bert.
Ha beteszed a lábad annak a nőnek a házába, ide soha többet nem jöhetsz vissza.
Oda megyek, ahova akarok.
Akkor csomagolj össze, Bert.
Rendben, összecsomagolok.
- A gyerekek csak később jönnek haza? - Igen, később.
Nem szeretném, ha azt mondanád nekik, hogy így búcsúztam el tőlük.
- Mondd inkább, hogy... - Tudom. Bízd csak rám.
Rendben, rád bízom.
Ég veled, Mildred.
Menj, Bert. Nincs mit mondanom. Csak menj.
Egy, két, há, gyerünk!
Dobd ide, dobd ide!
- Gyerünk! - Dobjad!
- Kay, az Isten szerelmére! - Mi a bajod?
- Most szépen hazajössz velem. - Nem megyek.
- Soha nem hagysz szórakozni. - Nézz rá a ruhádra.
Komolyan, Kay, kicsit igényesebb is lehetnél a külsődre.
- Úgy viselkedsz, mint egy paraszt. - Nem érdekel.
Nem sokára már érdekelni fog, Miss Okostojás! Csak várj, míg elkezdesz érdeklődni a fiúk után.
Már 8 éves koromban túl voltam rajtuk.
- Jól van, megpróbálom. Szia, Anya. - Szia, édesem.
- Szép napot, Anya. - Szia, drágám.
- Kié ez a torta? - Eddie Whitley-é. Születésnapja van.
Annak a tökfilkónak.
- Milyen volt az óra? - Megtanultam egy új darabot.
- Tényleg? - "Valse Brilliante."
- Vagyis "brilliant waltz." - Komolyan?
Láttam Apát elmenni.
Tényleg? Miért nem játszod el nekem azt az új darabot? Nagyon szeretném hallani.
Rendben.
Mikor fogunk enni?
Azt mindenesetre fejezd be, mert elrontod vele az étvágyad.
- Nézz rá a ruhádra. - Tudom. Fiúnak kellett volna lennem.
Hozd utánam azokat a tányérokat a mosogatóból, jó, édesem?
- Egy bőrönd is volt Apánál. - Igen? Gyönyörű ez a darab, Veda.
- Hova ment? - Nem tudom.
- Meddig marad? - Nehéz megmondani.
Játszd csak tovább, drágám.
Visszajön még? Vagy örökre elment?
Most már úgyis tudjátok.
Apátok és én úgy döntöttünk, hogy különválunk.
Vagyis Apa már soha többé nem jön haza?
- Már nem szeret minket? - Ennek semmi köze hozzátok, édesem.
Egyszerűen csak így alakult. Mostantól hármasban kell boldogulnunk.
Te és Apa min vesztetek össze?
Azt most nem mondhatom el. Egy nap majd igen, de most nem.
Ha Mrs. Biederhofra gondolsz, Anya, akkor azt kell mondjam, minden együttérzésem a tiéd.
- Határozottan kispolgári nő. - Kérlek, Veda. Nem Mrs. Biederhof miatt veszekedtünk.
- Csupa apróság miatt. De leginkább a ruhád miatt. - A ruhám?
- Megérkezett? - Igen, odafent van, a szobádban.
- Gyere. - Jó.
Valamit igazán kezdhetnél a hátsóddal.
- Miért, mi a baj vele? - Nagyon nagy.
Csak a ruha miatt. Szörnyen olcsó az anyaga. Már a szagáról érzem.
Mire számítottál, aranyberakásokra?
Úgy vélem, ha veszel valamit, annak mindig a legjobbnak kell lennie.
- Ez viszont egyértelműen nem a legjobb. - Fejezd be. Összetöröd a szívem.
Az lehetetlen.
Nézd meg. Fodrok.
Még a koporsómban sem venném fel ezt a rongyot. Borzalmas.
Hogy volt képes ilyen ruhát venni nekem?
Még aznap este világossá vált előttem, hogy semmi pénzünk nem maradt.
És mivel Bert elköltözött, nem is számíthattam másra.
Egyedül éreztem magam. Életemben először magányos voltam.
Annyi minden emlékeztetett Bertre. Arra, hogy milyen volt vele az élet.
És arra, hogy micsoda nagy álmaink voltak.
- Helló, Mildred! - Helló, Wally.
- Bert itthon van? - Most nincs, nincs itthon.
Maradt még pár elintézetlen ügye. Jó lenne, ha elrendezné még őket.
- Szólj neki, hogy ugorjon be, jó? - Ha sürgős, akkor inkább keresd fel magad.
Ugyanis ő már nem lakik itt.
- Úgy érted, szakítottatok? - Valami olyasmi.
- Örökre? - Amennyire én tudom.
Ha te nem tudod, nem tudom, ki az, aki tudja.
- Egyedül vagy? - Nem, itthon vannak a gyerekek is.
Bertnek elment az esze.
Tudod, én mindig szerettem, ha a közelemben vagy, Mildred.
Még véletlenül sem fordulhat elő, hogy elszalasztasz egy kínálkozó alkalmat, ugye?
Hogy én? Lelkiismeretes vagyok e téren.
Ne tegyél túl sok jeget az italba, amit keversz nekem.
- Be is költözöl? - Meglehet.
Mindenesetre nem fogom telesírni a kispárnámat, hogy te és Bert szétmentetek.
Tetszik a dolog. Jól érzem magam tőle.
Bárcsak én is jól érezném magam tőle.
- A scotchot szeretem. - Tudom, mit szeretsz.
Szódával.
Sosem voltam teljesen észnél, ha rólad volt szó.
- Ez meglepő. - Pedig így van.
Bert viszont elment. Jó. Talán most már nekem is van esélyem.
Egyáltalán nincs ellenemre, hogy feleségül vegyelek.
Fejezd be a bohóckodást, jó?
Abban bízom, hogy egy nap majd lesz egy gyenge pillanatod.
Ha lesz, küldök táviratot, utánvéttel.
Ne tegyél bele sok jeget, jó? Szóda nincs?
- Ne haragudj. Bert soha nem ivott. - Nálunk mindig lesz.
- Szólj mennyit. - Én nem kérek. Nem vagyok hozzászokva.
Majd én hozzászoktatlak.
- Nagyon biztos vagy magadban, ugye? - Sok mindenre meg kéne még tanítani téged.
Ugyanis épp most csatlakoztál a világ legnagyobb hadseregéhez.
Ám erről a nagyszerű amerikai intézményről soha nem esik szó július 4-én.
A szalmaözvegy, akinek két gyerekről kell gondoskodnia.
- Igazán felnőhetnél már végre, Wally. - Te pedig igazán elfelejthetnéd már végre Bertet.
- És mi van, ha nem akarom? - Magányos leszel.
- Nőként képtelen leszel egyedül boldogulni. - Nos, azért megpróbálom.
- Ugyan már, térj észre. - Wally, téged pórázon kéne tartani.
- Miért nem tudsz barátként viselkedni? - De hiszen barátként viselkedem.
Komolyan mondom. A barátság sokkal tovább tart, mint a szerelem.
Lehet, viszont unalmasabb annál.
Fejezd be, Wally. Kezdem magam úgy érezni, mint Piroska az erdőben.
És én lennék a csúnya, gonosz farkas?
Tévedsz. Én romantikus fickó vagyok, nem farkas.
Akkor fejezd be a vonítást! Ismerlek én titeket, romantikus fickókat.
Egyetlen pici repedés azon a gyönyörű holdon, és ti már rögtön nekikezdtek.
- Főleg, ha biztosak vagyunk a dolgunkban. - Már megint itt tartunk.
Valami rosszat tettem?
Jobb, ha most mész, Wally.
- Semmi esélyem? - Jó éjszakát.
Nos, ha semmi, akkor semmi.
Nem hibáztathatod a fickót csak mert próbálkozik.
Én csak arra gondoltam, talán... Mildred, csak vicceltem.
Nem tennék ilyet veled.
- Tudod jól. - Igen, tudom.
Miért...
- Azt mondtam, jó éjszakát, Wally. - Jól van. Az első menetet Mildred nyerte.
- Nem lesz második menet. - Én azért tovább próbálkozom.
- Tudom, hetente egyszer. - Hetente kétszer.
- Veda! Te még ébren vagy? - Igen, Anya.
- Felébreszted Kayt. - Nem. Nagyon fáradt volt.
- Álomba sírta magát. - Az apja miatt?
Igen. Feleségül veszi Mrs. Biederhofot?
- Nem tudom. - Én igen.
Én meg azt tudom, hogy neked már aludnod kéne.
- Gondolkodtam. - Min?
- Hallottalak téged és Wallyt beszélgetni. - És?
- Hozzámehetnél, ha akarnál. - De nem szeretem.
De ha hozzámennél, akkor lehetne szobalányunk, mint régen, meg
limuzinunk. Talán még egy új házunk is.
Nem szeretem ezt a házat.
Én sem. De ez még nem ok arra, hogy hozzámenjek egy olyan férfihoz, akit nem szeretek.
Miért nem?
Veda, tényleg ennyit jelent neked egy új ház, hogy képes lennél érte áruba bocsátani engem?
Nem így értettem, Anya.
Nem érdekel, mink van, amíg együtt lehetünk.
Épp csak arról van szó, hogy annyi minden van...
Amit megkaphatnánk, de nem kapunk.
Tudom, drágám. Tudom.
Szeretném, ha mindent megkaphatnál. És meg is fogsz. Majd meglátod.
Megszerzek neked bármit. Bármit, amit szeretnél. Megígérem.
Hogyan?
Nem tudom.
- De így lesz, megígérem. - Angyal vagy.
- Gyerünk, most már igazán alvás. - Rendben.
- Szép álmokat, kicsim. - Köszönöm.
- Szeretlek, Veda. - Én is szeretlek, Anya. Komolyan.
De most már elég az ölelésből.
Jó éjszakát.
Munkát kellett találnom, mindegy mit.
Semmiféle tapasztalattal nem rendelkeztem, de szükségem volt egy állásra.
Lejártam érte a lábaimat. De munkát találni nem volt olyan könnyű, mint amilyennek képzeltem.
A napok heteknek tűntek, és mindenhol egyre csak ugyanazt ismételgették:
Sajnálom, de tapasztalt emberekre van szükségünk.
Fáradt voltam és elegem volt az egészből, amikor megláttam azt az éttermet.
Úgy döntöttem, megiszok odabent egy csésze teát.
Jó napot.
Jó lesz itt?
Az étlap.
Szedd le a piszkos tányérokat a hármas asztalról. Igyekezz!
- A sült csirke ma nagyon finom. - Nem, köszönöm. Én...
Most rajtakaptalak.
Nem tettem el a francos borravalódat. Az az enyém volt
- Mi a gond? - Ellopta a borravalót. Láttam.
Befelé a konyhába. Indulás.
- Kiszolgálnának végre? - Elnézést. Rögtön ideküldök valakit.
- Remélem. Nekem... - Törődj a saját dolgoddal.
Elnézést, hogy csak úgy itt hagytam, de kicsit kevesen vagyunk. Most meg ez.
- Teát kért, ugye? - Nem, munkát szeretnék.
- Mi? - Nos, úgy tűnik, szüksége lenne a segítségre...
Munkát szeretnék.
- Dolgozott már étteremben? - Nem.
Jöjjön velem.
- Ideges típus, ugye? - Csak egy kicsit izgatott vagyok.
Erre figyelnie kell. Nem lesz könnyű dolga.
Először is, nem hiszem, hogy maga lenne az ideális jelölt, de adok egy lehetőséget.
Szüksége lesz egy fehér cipőre. Bármelyik munkaruházati üzletben talál. 2.95 $.
Mi biztosítjuk ugyan az egyenruhát, de az árát levonjuk az első fizetéséből. 3.95 $.
Még így is olcsón kapja. Tisztíttassa rendszeresen.
Ha mégsem felelne meg, az egyenruháért felszámítunk még 25 centet. Ezt szintén a fizetéséből vonjuk le.
A borravaló a magáé.
Tessék, a teája.
Köszönöm.
- Hogy hívják? - Ida, és magát?
Mildred Pierce.
Séfsaláta. Majonéz nélkül.
- Két tányér, krumpli nélkül. - Két szelet steak, közepesen és véresen.
Két adag csirke. Az egyikre nem kell mártás.
Két adag csirke. Az egyik mártás nélkül. Ne azt mondd, hogy "nem kell", azt mondd, hogy "nélkül".
Beletanultam az éttermi felszolgálásba, de ehhez keményen kellett dolgoznom.
Három hét múlva már jó pincérnőnek számítottam.
- Egy adag csirke. Zöldség nélkül. - Egy adag csirke. Zöldség nélkül.
Steak, közepesen. Club szendvics. Marhasült. Vegyessaláta.
Hat hét múlva már úgy éreztem, mintha egész életemben étteremben dolgoztam volna.
Három hónap múlva pedig már én voltam az egyik legjobb pincérnő.
Rengeteg borravalót kaptam, nagyon örültem neki.
Otthon pedig süteményeket sütöttem az étteremnek.
Azok egy perc múlva készen lesznek. Lássuk, csak van még egy tucat barackunk, egy tucat málnánk,
egy tucat tökünk, és egy tucat cseresznyénk. Ha végeztünk az almával, készen is vagyunk.
Nem is tudom, hogy bírja ezt, Mrs. Pierce. Komolyan mondom, nem tudom.
Én végigalszom a reggelt, maga viszont már korán ott van abban az étteremben és csak dolgozik és dolgozik.
Bárki azt hihetné, jól kialudta magát az éjszaka, pedig nem.
- Legalább nem hízok el. - Pardon?
Pedig én híztam.
Minden rendben ment. Remekül csináltam.
Ki tudtam fizetni Veda méregdrága énekleckéit, és
be tudtam iratni Kayt egy remek tánciskolába.
Egyvalami viszont aggasztott. Az, hogy egy nap Veda rájön, pincérnő vagyok.
- Jó napot, Mrs. Pierce. - Minden rendben ment?
- Nagyon sok dolgom volt ma. - Helyes.
- Honnan van az egyenruhája? - Miss Vedatól kaptam.
Azt mondta, mindig hordjam, arra az esetre, ha ajtót kell nyitnom.
Miss Vedatól kapta?
Én mondtam neki, hogy magának nem fog tetszeni. Én megmondtam neki.
De ő elkezdett kiabálni, és csak mondta a magáét, úgyhogy muszáj voltam felvenni.
- Ezt tanultad a balettiskolában? - Tetszik?
- Neked meg mi van az arcodon? - Az csak rúzs, Anya.
- Lottie! - Igen?
Legyen szíves, vigye fel Kayt, és mosdassa meg, jól dörzsölje le az arcát.
Nem kell ledörzsölni az arcomat. Reggel már megmostam.
- Gyerünk, mozgás. - Nem akarok még több szappant és vizet.
- Veda. - Igen, Anya, mi az?
- Hol találtad az egyenruhát, amit Lottie-nak adtál? - Zsebkendőt kerestem.
- A szekrényemben? - Mindenhol.
A te zsebkendőidet a szekrényed felső fiókjában tartjuk. Szóval miért kutattál a szekrényemben?
Komolyan, Anya, nem értem, miért csapsz ekkora hűhót egy apróság miatt.
Ha egyszer Lottie-nak vetted azt az egyenruhát, - mert nem tudom elképzelni, ki másnak vehetted -, akkor
miért ne hordja?
Mióta megkaptam ezt a munkát, mást se csinálsz csak kutakodsz, próbálod kideríteni, mi lehet.
És most végre sikerült, így van?
Mi sikerült? Mi sikerült, Anya?
Tudtad, hogy az egyenruha, amit Lottie-nak adtál, az enyém, ugye?
- A te egyenruhád? - Igen. Pincérnő vagyok egy belvárosi étteremben.
Az anyám. Egy pincérnő.
Azért vállaltam el ezt a munkát, hogy neked és a húgodnak legyen mit ennetek, legyen hol aludnotok, és legyen miben járnotok.
Nem elég rossz a helyzet így is, miért kellett ennyire lealacsonyítanod minket?
- Veda, ne mondj ilyet! - De hát nem vagyok meglepve.
Sosem beszéltél arról, honnan jöttél, épp ezért lehet, hogy ez a munka pont neked való.
Talán Apa épp ezért...
Sajnálom, amit tettem. Vágtam volna inkább le a kezemet.
Nem vállaltam volna el ezt a munkát, ha nem akarnám, hogy együtt maradjunk.
Másrészt, szerettem volna kitanulni a szakmát, és ennek ez volt a legjobb módja.
- Milyen szakmát? - Az éttermi szakmát.
Azt tervezem, hogy nyitok egy saját éttermet. Sok pénzt lehet vele keresni.
- Vagyis úgy érted, gazdagok leszünk? - Vannak akik ebből gazdagodtak meg.
Fogalmam sem volt róla, mi legyen a következő lépésem, de aztán egyszercsak eszembe ötlött.
Miért ne nyithatnék egy éttermet?
A 7-ben tegyél nekem 5-öt Materialize-ra.
Helló. Ülj csak le.
Mi? Tudom, hogy kutya, de történetesen szeretem a kutyákat.
Hívj majd vissza, jó?
- Nocsak, nocsak, nocsak. - Helló, Wally.
- Jó téged újra látni. - Örülök, hogy eljöttél. Ülj le.
- Nem nagyon láttalak mostanában. - Üzleti ügyben jöttem, Wally.
Ha továbbra is így elutasítasz, még a végén azt fogom hinni rólad, hogy makacs vagy.
Vicces volt? Nem volt vicces?
Mi ez?
- Éttermet szeretnék nyitni. - Komolyan?
- Igen, Wally, és te fogsz nekem segíteni. - Igen? Úgy értem, én?
Kérlek, Wally.
Persze, hogy én. Hogy állsz vele?
Nos, a helyet már megtaláltam. Egy régi ház, amiben már évek óta nem laknak.
Forgalmas út mellett fekszik. Remek hely az autósokat tekintve.
Úgy számoltam, óránként átlagosan 500 autó halad el arra.
Tisztában vagy vele, mit jelent ez? Ráadásul a 8 km-es körzetében nincs több étterem.
Jól hangzik. Mi a cím?
- Glen Oaks Blvd 35904. - Glen Oaks Blvd 35904?
- Ki a tulajdonos? - Nem tudom, de ki van rakva az "Eladó" tábla.
- Lássuk csak. - Segítened kell megszerezni ezt a helyet.
Te értesz hozzá, én nem. Viszont nagyon szeretném azt a házat. Kérlek, szerezd meg.
Jól van, várj egy kicsit. 35907, 35904. Itt is van!
Az irányár 10.000 $.
De hajlandóak odaadni 8-ért vagy még kevesebbért. Nagyon meg akarnak szabadulni tőle.
- A tulajdonos pedig a Beragon Ingatlan. - Ismered őket?
Nem. Valószínűleg valami gazdag Pasadena-i család, akik telket vettek itt. Beragon birtok.
Beragon Ingatlan. Ez az.
- Mit szólsz hozzá. - Mihez? Mondd már.
Beragonék már két telket elveszítettek az adótartozásuk miatt.
Úgy tűnik, csődbe mennek. Viszont, ha nekik is így mutogatod majd a virgácsaidat, abszolút előnybe kerülünk.
Halló! Halló! Mr. Beragont, legyen szíves. Figyeld, hogy dolgozik Wally bácsi.
Üdvözlöm, uram. Én Wallace Fay vagyok, a Fay Ingatlanügynökségtől.
Nagy örömömre szolgál, hogy végre beszélhetünk.
A Glen Oaks Boulevardon lévő telkéről lenne szó.
Azt hiszem, sikerült találnom egy ügyfelet, aki esetleg megvásárolná.
- Nos, mit szólna... ? - Ma délután.
Igen. Mit szólna a ma délutánhoz?
Remek. Ott leszünk.
A nevem Fay. Nem, Fay. Úgy van. Viszhall.
Már most vért izzad. Gyere, menjünk.
És ne felejtsd el, hogy én beszélek.
Wally, csodálatos vagy!
Ez csak üzlet, emlékszel?
Ez az.
Várnának itt, kérem?
Mr. Beragon, a nevem Wallace Fay, telefonon már beszéltünk.
Ő pedig Mrs. Pierce, az ügyfél, akit említettem.
- Üdvözlöm, Mr. Beragon. - Üdvözlöm.
Kérnek esetleg egy italt?
- Most megfogott. Én nem ellenkezem. - Mrs. Pierce?
Vagyis ha jól értem, Mrs. Pierce-nek kellene ez a ház, ám nem akarna érte fizetni.
Nos, pontosan erről van szó. Tudja, Mrs. Pierce-nek időre lenne szüksége, hogy beinduljon az üzlet.
Viszont ha az étterem sikeres lesz, készpénzben kifizetné a házat.
Értem. Igazán szokatlan ajánlat.
- Mit gondol, mennyi időre lesz szüksége, Mrs. Pierce? - Én egy évet mondanék.
- Gondolja, hogy ennyi idő alatt elő tud teremteni 10.000 $-t? - Igen, itt van minden...
Nézze, ha a hely sikeres lesz, akkor sikeres lesz.
Viszont ha nem, maga visszakapja a házát, ráadásul jobb állapotban, mint volt.
Mit szól hozzá, Mr. Beragon? Tudom, hogy ezzel kockázatot vállalna, de nem veszíthet sokat.
Szeretem a kockázatot, Mr. Fay. De azt hiszem, jelen esetben számomra nem kedvező a lapjárás.
- Nem, attól tartok, nem érdekel az ajánlatuk. - Kérem, hallgasson meg.
Én is kockáztatok.
Minden egyes centemet erre a helyre költeném. És higgyen nekem, nincs belőle túl sok.
Csakúgy, mint maga, én sem engedhetem meg magamnak, hogy elveszítsem ezt a pénzt. Itt van minden szükséges információ.
Tudom, mennyibe fog mindez kerülni, és mennyi lesz a várható bevétel.
És tudom, hogy sikerülni fog. Tudom, hogy sikerülni fog!
Rendben van. Megegyeztünk.
Remek! Még ma este előkészítem a papírokat. Még valami.
- Szükségünk lenne egy előre keltezett, a tulajdonjog átruházásáról szóló beleegyezésre. - Azonnal?
Igen. Amint megkapja a pénzt, odaadja nekünk a papírt.
Látom, hogy a részletekről is gondoskodott.
Nos, Mrs. Pierce, milyen érzés a fehér elefánt új tulajdonosának lenni?
Egyszerűen csodálatos!
És mi lesz Wally bácsival?
- Kedves fickó. - Nagyon. És jóképű is.
- Lehet, de egy tökfilkó. - Ezt meg hogy érted?
Képes volt odaadni neked a beleegyező nyilatkozatot anélkül, hogy egy centet is kapott volna.
- Hát persze! - A többit bízd csak Wally bácsira.
- Viszont egy valamit még el kellene intéznünk. - Mit?
Sajnálom, de ma délután nem igazán vagyok romantikus hangulatban.
Nem, nem erre gondoltam. Ez ennél kicsit komolyabb. Bertről van szó.
- Mit forgatsz a fejedben? - Nem fog tetszeni, Mildred, de
be kell adnod a válókeresetet, ha éttermet szeretnél nyitni.
Mi köze a kettőnek egymáshoz?
Tudod, Kaliforniában van egy törvény a közös tulajdonnal kapcsolatban.
- Bert tulajdonának a fele a tiéd. - A semminek mennyi a fele?
Ez oda-vissza működik. A te tulajdonodnak a fele Berté.
Te megnyitod az éttermet, Bert hitelezői pedig abban a pillanatban odacsődülnek és maguknak követelik.
- A válás az egyetlen megoldás? - Miért?
- Kaliforniában egy évig is eltarthat, míg kimondják a válást. - Csak nem akarsz meghátrálni?
Nem akarom, hogy még egy évig eltartson ez a huza-vona.
Gondolj rá úgy, hogy még egy év és vége mindennek. Ha kimondták a válást, a hitelezők nem követelhetnek tőled semmit.
- Nincs többé miért aggódnod. - Jövő héten találkozom Berttel.
Elviszi a gyerekeket a hétvégére.
- Lehet, hogy majd megemlítem neki. Még gondolkodom rajta. - Nincs mit gondolkodnod rajta!
- Ha nem válsz el, nem lesz éttermed! - Még gondolkodom rajta, Wally!
Ezt alaposabban át kéne beszélnünk. A válás nagyon komoly lépés. Én nem...
- Helló, Apa! - Helló, édesem.
Egy perc és készen vagyunk.
Anya, Veda kérdezi, hogy hol van az új fürdőruhája.
- Az öltözőszekrényének a legfelső fiókjában. - Jól van!
Azt mondta, hogy az öltözőszekrényed legfelső fiókjában.
Tessék.
Kíváncsi vagyok, hogy vannak-e fiúk Arrowheadben.
Ha vannak, egészen biztosan meg fognak találni. Ne aggódj.
Én is épp annyira utálom ezt az egészet, mint amennyire te. De meg kell tennünk, a gyerekekért.
Gondolnom kell a jövőjükre.
- Vagyis Veda jövőjére. - Rendben, akkor Veda-éra.
- És mi van Kayjel? - Kay miatt nem kell aggódni.
Kay kétszer olyan szeretetreméltó, mint Veda, és ez mindig is így lesz. Ő egyszerűen odavan érted.
- Talán épp ezért próbálok folyton Veda kedvében járni. - És éppen ezért fog folyton ellökni magától.
Mert te aztán tudod. Én döntöttem. El akarok válni.
Szeretnék többet tudni erről a Wally Fay-féle üzletről, sokkal többet.
- Mégis mi közöd hozzá? - A feleségem vagy.
Úgy tűnt, az utóbbi időben erről igencsak megfeledkeztél, legfőképp akkor, amikor Maggie Biederhof felbukkant az életedben.
- Mi van közted és Wally Fay között? - Ennél jobban is ismerhetnél.
Bert, figyelj ide. Amim csak volt, mindenemet abba az étterembe fektettem.
Festőkkel, ácsokkal, villanyszerelőkkel dolgoztam.
És egyszercsak ez az egész elkezdett körvonalazódni.
Kemény és sok munkám van mindebben. És el fogok tőled válni.
Tudom jól. Azt akarod, hogy orrba vágjalak, hogy aztán bíróság elé citálj, és kijelentsd, hogy erőszakos vagyok.
Nem, Mildred. Nem válok el.
Be fogom adni a válókeresetet. Semmit sem fogsz tudni tenni, hogy megakadályozd.
- Nincs szükségem a beleegyezésedre. - Nincs? Akkor gyerünk, add be.
De tudd, hogy én harcolni fogok. Ellened és Wally Fay ellen.
- Sőt, mi több... - Igazán nem kell miattam aggódnod.
Ez aztán gyors volt. Odanézzenek, milyen csinos vagy.
- Köszönöm. - Helló, Apa.
- Szia, Anya. - Szia, drágám.
Érezzétek jól magatokat. És csak óvatosan az úszással. Az a víz borzalmasan hideg!
- Szia! - Sziasztok!
Apa, útközben megállhatunk, és ehetünk egy hamburgert?
Persze. De sietnünk kell.
Mindennél boldogabbá tud tenni, ha megpillantok egy gyönyörű, nylonharisnyába bújtatott lábat.
Csak nem a csendes társunk az?
Épp elég sokáig voltam csendben. Beugrottam, hogy megnézzem a befektetésem.
- És, hogy tetszik? - Elragadó.
- Biztos benne, hogy csak a befektetését jött megnézni? - Teljes mértékben.
Akkor jobb, ha körbevezetem abban a befektetésben.
Ott lesz a pult. Itt lesz egy asztal, ott pedig négy.
Ide hozatunk 10 bokszot, egy bokszban négyen férnek majd el. Az összesen 40 férőhely.
- Arra számítunk, hogy... - Nagyszerű.
De ma munkaszüneti nap van. Miért nem megy el valahova?
Nagyon jó lenne, de sok a dolgom. Hát nem gyönyörű ez a bárpult?
Nekem is van egy a tengerparti házamban. Miért nem jön el és nézi meg az óceánpartomat?
Már láttam óceánpartot. És ha egyet már látott, mindet látta.
Tudja, arra gondoltam, hogy nem lenne sok értelme, ha az emberek eljönnének hozzám enni, de valahova máshova mennének inni.
- Ezért rakattam be a bárpultot... - Logikus. De visszatérve az óceánra.
Úszhatnánk egyet, és elfelejthetnénk ezt az egész befektetősdit.
Nagyon jó lenne, de...
- Túl sok a dolgom. - Ugyan már.
Csak óvatosan. Még a végén beleegyezem.
- Tudja, mi lenne a legokosabb? - Nem. Mi?
Ha igent mondana. Csak úgy.
Nem. Nem, nem lehet.
Ahogy öregszik az ember, egyre inkább azokat a dolgokat fogja sajnálni, amiket nem tett meg.
Remélem, igaza van.
Akkor viszont felveszem magát itt, a sarkon, mondjuk úgy 30 perc múlva.
Nem, nem, tényleg nem lehet.
- És ehhez mit szól? - Rendben. Maga nyert.
Ez az. Szolgálja csak ki magát. Ha valamit nem talál, szóljon nyugodtan.
- Maga gyűjti a fürdőruhákat? - Mind a nővéreimé.
Nincs is jobb a nagy családnál.
- Kiabáljon, ha segíteni kell a zipzárral. - Köszönöm, de menni fog egyedül is.
- Hogy szereti az italt? - Ártalmatlanul.
- Imádom az óceánját. - A tengerészettől kértem kölcsön, csak magának.
- Csodálatos innen a kilátás. - Azt azért nem mondanám.
Remélem, a fürdőruha azért jobban áll, mint ez a köntös.
Jobban.
- Egész évben itt lakik? - Nem, a családi birtok Pasadenaban van.
Van ott minden, szarvasszobor, kísértet, üvegház tele virággal. Ide csak tavasszal jövök.
- Csodálatos lehet itt. - Igen, de egyben magányos is.
Tudja, tavasszal egy fiatalember szeret azzal foglalatoskodni, amire egész télen át vágyakozott.
Az a jó Kaliforniában, hogy a telek nagyon rövidek.
- Semmi füttyögés? - Ehhez már rendőrségi sziréna kellene.
- Hát, akkor indulás. - Indulás? Hova?
- Úszni. Nem ezért vagyunk itt? - Gondolom, ezért. Várjon egy kicsit.
- Gyerünk. - Várjon.
- Egy italt? - Nem, köszönöm.
- Maga viszont túl sokat iszik. - Tudom, én mindent túlzásba viszek. Elrontottak.
Túl sok a lánytestvér. Úgy tűnik, mindannyiójukkal egy a méretem.
Igen. Így szeretem őket.
- A testvéri szeretetre! - Köszönöm, Mr. Beragon.
Monte Beragon. Nem mindennapi név. Spanyol?
Nagyrészt. Talán egy kis olasz is keveredett bele.
Édesanyám viszont ízig-vérig amerikai.
Ezért is vagyok ennyire önmegtartóztató és tiszteletet parancsoló fiatalember.
És mivel foglalkozik?
Csavargok, a magam elbűvölő és lenyűgöző módján.
- Csavarog? - Tudományos szinten.
- Maga gyönyörű asszony. - Fogadni mernék, hogy a nővéreinek is ezt mondja.
- Megmondjam a jövőjét? - Meg tudja?
Mi, Beragonok ősi tealevél-olvasók leszármazottjai vagyunk.
Nem vagyok befolyásolható ember. A nőket fiatalkorom óta már egyáltalán nem csodálom.
De amióta magát megismertem, másra sem tudok gondolni, csak arra, mit mondjak majd, ha legközelebb találkozunk.
Most viszont semmit sem tudok mondani.
- Elakadt magától a lélegzetem. - Valóban?
Kedvelem magát, Monte. Úgy érzem...
- Nem is tudom, melegséget érzek. - És hogy szükség van magára? Hogy gyönyörű?
Igen.
Amikor a maga közelében vagyok, mintha szárnycsapásokat hallanék.
- Tudja, mit hallok? - Nem. Mit?
A szívemet. Úgy ver, mint egy iskolásfiúé.
Valóban? Én azt hittem, az enyémet hallom.
A lemez.
Monte, a lemez.
Ott van még? Remek.
Igen, azt hiszem, megvan minden, amire szükségünk lesz.
Igen, már mindenhol kerestem. Várok még 5 percet.
Várj csak. Azt hiszem, most érkezett meg.
- Megígéred? - Nem tudom.
- Csütörtök? Péntek? - Legyen szerda.
- Rendben. Szia. - Szia.
- Merre jártál? - Bert, te meg mit keresel itt?
Már mindenhol kerestelek. Azt hittem, megőrülök.
- Mi a baj? - Kayről van szó. Beteg lett.
120 km/h-val jöttünk Arrowheadből, de...
- Nos, tüdőgyulladása van. - Nem.
Nincs itt.
Nincs itt? Hát akkor hol van?
Mrs. Biederhofnál.
Nagyon megijedtem. Nem tudtam, mit tegyek. Már elküldtem Dr. Gale-ért.
Jól van, Bert, csak siessünk!
Anya!
Tessék, édesem, itt van Anya.
Még több oxigént.
Remélem, jól tettük, hogy nem kórházba, hanem ide hoztuk, doktor úr.
- Így tűnt gyorsabbnak. - A legjobb volt, amit tehettek.
Igen, köszönöm. Köszönöm szépen, Mrs. Biederhof.
- Nővér? - Igen, doktor úr?
Még egy köbcentit.
Sajnálom. Nem tudtam megmenteni.
Őszinte részvétem, Mildred. Minden tőlünk telhetőt megtettünk.
Én segítettem őt világra, épp ezért tűnik ilyen borzalmasnak, hogy én...
Készítek magának egy jó forró csésze teát.
Sosem fogom elfelejteni.
Amíg élek, addig nem.
Azt mondta, "Anya!"
És ennyi.
Annyira nagyon szerettem.
Anya.
Kérlek, Istenem, ne engedd, hogy Vedanak baja essen!
Ezek után már csak egyetlen dologra tudtam koncentrálni. Arra, hogy megnyissam az éttermet, és hogy sikeressé tegyem.
Óvatosabban. Kevesebb vajat. Ádám és Éva tutajon. Gyerünk.
- Örülök, hogy jól érezték magukat. - Holnap megint eljövünk.
A holnapi viszontlátásra. Jó éjszakát.
Nagyon sajnálom, hogy ilyen sokat kellett várnia.
Elnézést, hogy megvárakoztattam magukat. Erre tessék.
Örülök, hogy jól érezték magukat.
Teltházunk van, amióta megnyitottunk. Tessék.
Arline-ra bízom magukat. Arline, vedd fel a rendelést.
- Nagyon finom ma a grillcsirkénk. - Én azt kérnék.
Remélem, ízleni fog.
Soha ne járkálj a vendégek között üres tálcával, tegyél rá valamit.
- Úgy tűnik, sikerünk van. - Nekem is ezt csiripelték.
- Hát nem isteni ez a hang? - Mihez is kezdenék nélküled?
Valószínűleg idegösszeroppanást kapnál.
- Helló. Hogy van? - Helló. Megkaptuk a meghívót.
Nagyon örülök, hogy eljöttek. Suzanne, egy bokszot Mr. és Mrs. Sawyernek.
- Gratulálok, Anya. Ez egyszerűen csodálatos. - Köszönöm.
- És milyen érzés learatni a babérokat? - Felismerem, mi a jó, ha találkozom vele.
Ahogy én is. Mennyi ember. A szórólapok, amiket szétküldtél, úgy tűnik, beváltak.
Veda, foglald a helyem, és rendelj nekem még egy italt. Beszélni szeretnék anyáddal.
- Miről akarsz beszélni velem? - Bertről. Idejön este.
- Komolyan? - Találkoztam vele tegnap, azt mondja, a válásról szeretne beszélni veled.
- Mit akar? - Nem tudom, csak annyit mondott, beszélni akar veled.
- Segíts egy kicsit. Ki kell mennem a konyhába. - Persze, hogyne.
- Elnézést. Sajnálom. - Maga kétbalkezes.
- Figyeljen oda, merre megy. - Elnézést, hogy élek. Kicsit izgatott vagyok.
- Ez meg mi? - Nem bírjuk ennyien. Segítened kell.
- Kinek, nekem? De én itt vendég vagyok. - Mostantól viszont te felelsz a krumpliért. Csak kapd fel őket, és borítsd bele az olajba.
- Rendben. - Köszönöm.
- Nagyon csinosan fest, Mr. Fay. - Köszönöm.
Igazán nincs mit.
Nézzenek csak oda. Beragon épp most sétált be az ajtón.
- Tényleg? Ez furcsa, nem említette, hogy jön. - Ezt meg hogy érted?
- Találkoztál vele? - Nehogy odaégesd a krumplikat.
Jól van, én csak kérdeztem valamit.
Ne menj így ki. Rakjál még krumplit arra a tányérra.
- Így egy centet sem fogsz keresni. - Nem baj, csak a vendégek legyenek elégedettek.
Pont mint az esküvőm napja. Annyira izgalmas.
- Odaadná ezeket a virágokat Mrs. Pierce-nek? - Megmondjam a nevét, vagy ez maradjon titok?
Csak annyit mondjon neki, hogy egy vén cigány jövendőmondó küldi őket.
Rendben, foglaljon helyet és olvasgassa a tealeveleket, addig én megnézem, ráér-e.
- Hé, Mildred! Igazi, élő orchideák. - Nekem?
Orchideák? Mi a fene? Ki küldte?
Egy vén cigány jövendőmondó, gyönyörű barna szemekkel.
- Pardon? - Tedd be őket a jégszekrénybe, Wally.
Tessék, nagyfiú.
Erre az asztalra tegye, kérem.
Elnézést, nem tudtam, hogy foglalt ez az asztal.
Semmi gond. Nagyon sokan vagyunk ma este. Üljön csak le, Mr. Beragon.
Köszönöm. Kaphatnék egy száraz martinit?
- Vagyis ismer engem? - Monte Beragont mindenki ismeri.
Lovaspólózik, van egy yachtja, kiváló vadász.
Partnerei pedig mindig Kalifornia legvonzóbb elsőbálozói.
- Olvasom a társasági rovatot. - Sejtettem.
- Hadd mutatkozzak be. - Ne, ne árulja el a nevét. Kérem a kezét.
- Meg tudja mondani a tenyeremből? - Nem dicsekedni akarok vele, de ősi jövendőmondóktól származom.
Bizony.
- Mit lát? - Azt, hogy maga nagyon hasonlít az édesanyjára.
És azt, hogy az ő neve Bierce. Nem. Pierce.
- Ez csodálatos. - És még azt, hogy a maga neve pedig Veda.
- Hol látja azt, hogy "Veda"? - Itt, ez a vonal az. Egyértelmű.
- Nézzenek oda, csak nem a Cigány Beragon? - De bizony.
- Mit mondasz, jó kis befektetésnek tűnik? - Határozottan előnyére szolgált mindez a fehér elefántnak.
Örülhetsz is neki, én is azt teszem, ugyanis ennek a helynek a harmada az enyém.
- Gratulálok. - Lenne még egy üzleti ajánlatom.
- A narancsligeted... - Majd később.
- Nos, igyunk a sikerre. - Jó.
Köszönöm.
- Négy. - Két extra. Egy A kategóriás. Egy fekete.
Forró étellel vagyok.
Csodálatos ez a zene.
- Már csak egy pár bokazokni hiányzik. - Veda majd kölcsönad nekem.
Nos, az utolsó vendég is elment.
- Helyes. Már csak egy csirkénk maradt. - Írd rá a monogrammomat.
Annyira fáradt vagyok, hogy már azt sem tudom, melyik fáj jobban, a lábam, vagy a bokám.
- Te is biztosan hullafáradt vagy. - Ha az vagyok, ezzel temess el.
Bárcsak én is úgy érezhetnék, ahogy ők.
- Szép hangod van. Tudtad? - Köszönöm.
Helló. Gratulálok. Nagy sikered volt.
- Mi addig megismerkedtünk egymással. - Mr. Beragon megígérte, hogy elvisz a versenyekre.
- Csak, ha anyád is velünk jön. - Nagyon szívesen.
- Wally, tégy meg nekem egy szívességet. - Bármit.
- Vidd haza Vedat. - Mi?
- Nem vagyok már gyerek. - De az vagy, és már régen ágyban kéne lenned.
De nekem még nem kéne ágyban lennem. Mellesleg én téged akarlak hazavinni.
Nekem még be kell zárnom. Én majd Idaval megyek.
Mondhatom, nagyszerű egy este volt. Azért jöttem, hogy szórakozzam.
És erre mit kapok? Kicserepesedett és vörös kezeket meg egy randit egy cserkészlánnyal.
- Jó éjt, édesem. - Jó éjt.
Jó éjszakát, Mr. Beragon. Köszönök mindent.
- Remélem, hamarosan találkozunk. - Szintúgy.
Köszönöm az estét, Mrs. Pierce. Remélem, a nem túl távoli jövőben még találkozunk.
- Na, gyerünk. - Megyek.
Jól van na. Ne is törődj vele. Igyekezz.
Az Isten szerelmére.
Jó lenne, ha azért rajtam hagyna valamit. Még a végén megfázok.
Csak elgondolkodtam. Nem magán. Gyerünk.
- Igazán aranyos a kislányod. - Igen, az.
Azt hittem, kettő van.
- Kay meghalt. - Nagyon sajnálom. El kellett volna mondanod.
- Kérlek, ne beszéljünk róla. - Nehéz időszakon lehetsz túl, de a lényeg, hogy beindítottad ezt a helyet.
Nagyon remélem.
- A munkán kívül mást nem csinálsz? - Valakinek el kell végeznie.
De nem folyton. Néha dolgozni kell, de néha...
17. 6-7. Monte, ne. Ne itt.
Miért ne? Egész este csak erre vártam. Egész életemben.
- Nem akartam rádtörni. - Semmi baj.
Ő itt a férjem. Mr. Beragon, Monte Beragon.
- Sokat hallottam már magáról. - Remélem, csak jókat.
- Ha nem bánja, szeretnék Mildreddel beszélni. - Persze, természetesen.
- Miről van szó, Bert? - Csak egy perc az egész.
Furcsa, de nehezebb elmondanom, mint ahogy azt képzeltem.
A válásról van szó. Beleegyezem.
Amikor elhagytalak, azt mondtam, boldogulj nélkülem.
De nem hittem, hogy sikerülni fog.
Amikor megkértél, hogy váljunk el, még mindig nem hittem, hogy boldogulni fogsz egyedül.
De most már tudom. Sikerült. Remekül csináltad.
- Soha nem gondoltam, hogy így fog véget érni. - Ki tudja, hogy érnek majd véget a dolgok?
- Sajnálom. - Igen, én is sajnálom.
Nos, csak ezt akartam mondani, és most, hogy elmondtam,
szeretnék sok szerencsét kívánni neked.
Köszönöm, Bert. Köszönöm.
- Nos, ég veled. - Ég veled.
Erre innunk kell.
A Beragon családban tartja magát egy régi spanyol közmondás:
Ami az egyik embernek méreg, a másiknak gyógyszer.
Bert!
Szerelmes voltam belé, és ezt az első pillanattól kezdve tudtam, de
most, hogy meghalt, nem sajnálom. Mert megérdemelte.
Meglehet. Bárki is gyilkolta meg, nyilvánvalóan egyetértett magával.
De még mindig nem hallottam egy okot sem arra vonatkozólag, hogy miért nem a volt férje tette.
Ami azt illeti, mindaz, amit elmondott, alátámasztja azt, hogy ő volt a tettes.
Nézze a mi szemszögünkből. Egy: Beragont Pierce fegyverével ölték meg.
Kettő: Pierce nem tud alibit felmutatni a gyilkosság idejére.
Három: Volt indítéka. Éppen magától tudjuk, Mrs. Beragon. Féltékenység.
Ez a jelentés most érkezett. Gondoltam, érdekelné.
- Megbocsátana nekem? - Természetesen.
- Biztos benne? - Charley nem szeret hibázni.
Egy perc.
Mrs. Beragon, van itt valami, amit nem igazán értünk.
Például az üzletvezetője...
- Azonnal. - Rendben.
Ida Corwin. Azt állította, hogy maga pontban 23:45-kor hívta fel őt, hogy
megkérdezze, hol van Mr. Beragon.
- A vallomása szerint maga igencsak zaklatottnak tűnt. - Csak az üzlet miatt.
- Vagyis semmi gondja nem volt? - Nem.
Mrs. Beragon, időről-időre előfordul, hogy olyan tanúval van dolgunk, aki
nem akarja elárulni nekünk mindazt, amit tudni szeretnénk, csak akkor ha nyomást gyakorlunk rá. Ilyen volt például Wally Fay is.
Miért vitte magával a parti házba? Tudott róla, hogy Beragon is ott fekszik holtan?
- Nem, nem tudtam. - Vagyis járt ma este a parti házban.
Miért nem mondta ezt el már korábban? Miért hagyta ott a házat?
Nem azért, mert tudta, hogy Beragon is ott fekszik holtan?
És ha mindezt tudta, miért akarta a gyilkosságot Fay nyakába varrni? Miért?
Úgy gondolom, sokkal jobb lenne, ha elmondaná nekünk az igazat.
Én tettem.
Én öltem meg.
De miért? Az étterme sikeres volt. Maga szerelmes volt Beragonba.
Mi történt mindezzel?
Az étteremnek nagyobb sikere volt, mint azt hittem volna. A bevétel óriási volt.
Pár hónapon belül nyitottam egy másik éttermet, majd pedig egy egész láncolat kialakításába fogtam.
Három év alatt öt éttermet nyitottam.
Mindenhol volt egy éttermem. Sok pénzt hoztak.
Amibe csak belekezdtem, abból pénzem lett, de szükségem is volt rá. Szükségem is volt rá Veda miatt.
Drága ízléssel megáldott fiatal hölgy vált belőle.
Veda felnőtt.
Ez a Ted Forrester nagyon jóképű. Veda kedveli őt.
Ki nem? Milliomos.
- Mi a baj? - Semmi. Csak kifogytam a viccekből.
- Mi a baj? Áruld el. - Az utóbbi időben elkerült a szerencse.
Nem engedhetek meg magamnak több ilyen estét, mint ez a mai.
- Pénzre van szükséged? - Nem, nem. Nem erről van szó.
- Pedig szerintem erről. - Mildred, kérlek, ne csináld ezt.
Kimondhatatlanul jó voltál hozzánk, Monte. Kérlek, fogadd el.
Rendben, ha ezt akarod. De vissza fogom fizetni. Szeretném, ha kölcsönként tekintenénk rá.
Úgy lesz, ahogy akarod, csak maradjunk barátok.
Minden ezzel kezdődött. Eleinte nem szívesen fogadott el tőlem pénzt.
Később viszont már nem zavartatta magát.
6 hónapra számolva a végösszeg 1480.29 $.
- Mégis mit képzeltél? - Sokkal tartozunk neki.
Az éttermet már egy éve kifizetted. Egy centtel sem tartozol neki.
Megígértem neked, hogy átvállalom az üzleti részét, és így is tettem.
Viszont gondoskodni Beragon jólétéről már nem hiszem, hogy az én dolgom lenne.
- Nem? - Nem!
Nézd, a saját két kézemmel építettem fel neked mindezt.
Összeszedtem a pénzt, elintéztem a bankoknál a hitelt, hidd el nem volt könnyű.
Becsaptam, akit csak tudtam, és miért? Hogy aztán legyen egy Beragon nevű ölebed?
Amikor ott hagytad Bertet, örültem, azt hittem, végre megjött az eszed.
- De ez a Beragon fickó még nála is rosszabb. - Ehhez neked semmi közöd.
De igen. Nem szeretem, ha kosarat kapok. Neked mégis segítettem, mert abban reménykedtem, talán meggondolod magad. Lehet, hogy tévedtem.
- Lehet, hogy tévedtél. - Hibát követsz el, Mildred, Beragon nem jó ember. Addig szívja a véredet, amíg lehet.
Tegyük fel, hogy szerelmes vagyok belé.
Jól van.
- Legalább most már tudom, hányadán állunk. - Így van. Most már tudod.
- Gyűlölöm a nőket. - Nocsak, nocsak.
Hála az égnek, hogy maga nem tartozik közéjük.
Vicces, ahogy a férfiak emésztik magukat. Mi a baja?
- A kis, zöldszemű szörnyeteg. - Féltékeny?
Ez nem jellemző Wallyra. Nem profitálhat belőle, pedig az a fickó imádja a pénzt.
- Csak megmondtam neki, hogy szerelmes vagyok Monte Beragonba. - Tényleg?
Volt hogy azt hittem, igen, de most már nem.
Helyes.
- Mi az? - 1.800 $-os születésnapi ajándék Vedanak.
- Az autó. Megérkezett. Hol van? - Ott van, az a csillogó valami.
- Szerinted tetszeni fog neki? - Ha nem, vizsgáltasd ki a fejét.
Tessék, ezt alá kéne írnod, vérrel.
- Mildred, ha nem tartozik rám... - Monteval kapcsolatban teljesen igazad van.
Vedaról van szó. Pénzt kér kölcsön.
- Kitől? - Bárkitől, aki ad neki. Főleg a pincérnőktől.
És nem fizeti vissza nekik?
Nem mernek szólni, de nem is merik őt visszautasítani. Tudod, hogy megy ez.
Mondd meg nekik, hogy visszakapják a pénzüket.
Sajnálom, hogy nekem kellett elmondanom. Én nem hibáztatom azt a lányt.
Sokszor látom együtt Monteval...
Itt van valahol a Laguna Beach-i és a Los Feliz-i kimutatás?
Igen. Ott vannak.
- Helló, mindenki! - Helló.
- Helló, drága Anya. - Helló, Veda.
Remélem, nem egy nagy konferenciát szakítottunk félbe.
- Csak egy aprócskát. - Bárcsak jobban foglalkoztatna a munka.
Valószínűleg a kérges tenyértől tartasz ennyire. Ezt majd én elintézem.
- Köszönöm. - Egy hiányzik.
A Laguna Beach-i kimutatáson ülsz!
Pont ezt szeretem benned, Ida. Hogy olyan elragadóan vidékies vagy.
Én is szeretlek. Ne nézz így, ugyanis éppen egy düledező fal mellett állsz.
- Ezt nem értem. - Majd megérted, ha ráddől.
- Mióta dohányzol? - Csak pár napja.
Montetól kaptam születésnapomra. Nem akartam megsérteni azzal, hogy nem használom.
Úgy értem, az szörnyen recherché lett volna, n'est-ce pas?
De, gondolom az lett volna.
Ezt tőlem kapod a születésnapodra. Remélem, tetszeni fog.
- Anya! Egy kocsi? Hol van? - Nézz ki az ablakon.
- Anya, ez gyönyörű. - Örülök, hogy tetszik.
És mi lesz velem, kisasszony? Végtére is, én választottam ki.
Monte, ez a legszebb ajándék, amit valaha is kaptam.
- Édes vagy, komolyan. Vigyük el egy körre. - Nagyon szívesen.
- Monte, nem haragszol? Szeretnék beszélni veled. - Egyáltalán nem.
- Menj csak, és horpaszd be a lökhárítókat. - Rendben.
- Majd találkozunk a klubban. - Légy óvatos, drágám.
Az leszek.
Sziasztok.
- Mi a baj? - Egy szívességet szeretnék kérni tőled.
- Persze. Mit? - Tartsd magad távol Vedatól.
Miért, mi a bajod velem? Talán két fejem nőtt?
Csak annyit szeretnék, hogy ne tölts vele ennyi időt.
Ez nem vicces. Még csak 17 éves, de már a velejéig romlott.
- És ennek mi köze hozzám? - Nézd, Monte, én sokat és keményen dolgoztam azért, hogy
megadjam Vedanak mindazt, ami nekem sosem volt.
Sokmindent feláldoztam, beleértve a boldogságot is azért, hogy neki mindene meglegyen.
De így is elveszítem őt.
Kezd tőlem elidegenedni.
Csak akkor szól hozzám, ha pénzt kér, vagy
ha épp franciául gúnyolodik rajtam azért, mert dolgozom a megélhetésünkért.
- Minden gyerek tapintatlan. - Lehet. De nekem ez akkor sem tetszik.
Azért ilyen, mert úgy él ahogy. Miattad ilyen.
Szerintem, te nem igazán érted meg Vedat. Ő nem olyan, mint te.
Belőle soha nem fogsz tudni pincérnőt faragni.
Te lenézel engem azért, mert dolgozok, hogy megélhessek, ugye? Mindig is lenéztél.
Igen, dolgozom. Ételt főzök, amit eladok, és amivel pénzt keresek, amit
te minden fenntartás nélkül elfogadsz.
Igen, elfogadom a pénzedet, Mildred, de
ez a pénz nem elég arra, hogy mosogatófiút vagy szakácsot csinálj belőlem. Zsírszaguk van.
Érdekes, hogy ez a zsírszag akkor nem zavar, amikor kifizetem neked az 50 $-os számládat.
- Nyugodj meg. - Nincs értelme ezt tovább folytatni.
Tönkreteszed az életemet és a munkámat.
De ami a legrosszabb, tönkreteszed a Vedaval kapcsolatos terveimet. És ezt nem fogom tűrni.
Mindig tudtam, hogy egyszer eljutunk erre a pontra.
Magadnak akarod Vedat, az üzletedet, és a kedves, csendes életedet.
De mindennek az ára én vagyok.
Most visszamehetsz pitéket sütni, Mildred. Végeztünk.
Várj egy kicsit, Monte. Elfelejtettem valamit.
Nagyon jó voltál hozzánk. Tudom, hogy sokba került Vedaval tölteni az időt.
Nem tudom, mennyivel tartozunk neked, de...
Ha ennyi nem elég, szólj.
Köszönöm. Mindig is kíváncsi voltam, milyen érzés borravalót kapni.
Nos, most már tudod.
Most már rányomhatod a "Fizetve" bélyegzőt a számlánkra.
- Abból én is kérek. - Előbb meg kell érte dolgoznod.
Csak egy pillanat. Kérnék három poharat.
- Kezdem komolyan venni. - Az jó lesz.
- Igen, végül döntöttünk. - Ezt meg kell ünnepelni.
- Gratulálok, Rómeó. - Maga jó volt hozzánk, Mr. Fay.
Felejtsd el. Szeretek jót tenni az emberekkel.
- Nem így van, Veda? - De, így.
Úgy tűnik, ebben a lebujban még soha nem szolgáltunk fel pezsgőt. Vagyis helyen.
Kóstoljátok meg ezt. A legjobb, amink van, különleges vendégeknek félrerakva.
Kaliforniai, '42-es.
Nos, igyunk...
Igyunk az igaz szerelemre.
Az igaz szerelemre.
Az arcadiai étterem forgalma durván 7%-ot esett a múlt hónapban.
- Figyelj, Mildred. - Közel 8%-ot.
Egy bizonyos Mrs. Forrester szeretne beszélni veled.
- Miről? - Vedaról.
Elnézést, Mr. Jones.
- Maga mindig félbeszakítja a megbeszéléséket? - Csak akkor, ha kettesben szeretnék maradni magával.
Jöjjön ide, hadd harapjak magába, kedvesem.
- Mrs. Pierce? - Igen.
- Mrs. Forrester vagyok. Ted édesanyja. - Üdvözlöm.
Jöjjünk át inkább ide, itt kényelmesebb lesz.
Már nagyon régóta szerettem volna találkozni magával, Mrs. Pierce.
Biztos vagyok benne, hogy ezt a mi kis problémánkat remekül el tudjuk majd intézni.
- Kis problémát? - Veda nem mondta magának?
Mit kellett volna mondania?
A lánya valamiért a fejébe vette, hogy...
Persze én megértem. Minden lány férjhez akar menni egyszer.
De Tednek nincsenek effajta szándékai. Ezt szerettem volna tisztázni.
- Úgy érti, eljegyezték egymást, Veda és Ted? - Igen.
Egészen biztos vagyok benne, hogy egyetért velem abban, hogy
még a kettejük közötti házasság gondolata is nemkívánatos.
Miért akarna Veda hozzámenni a fiához, ha egyszer ő nem akarja elvenni?
Nem vagyok gondolatolvasó, de egy dolgot hadd tisztázzak,
ha maga, vagy ez a lány, vagy akármelyik alkalmazottjuk megpróbálja megzsarolni a fiamat...
- Hogy mit próbálunk meg? - Értsen meg, Mrs. Pierce.
Meg fogom akadályozni ezt a házasságot, bármi áron.
Nem hiszem, hogy lenne oka az aggodalomra.
Igazán komor jövő elé néznénk, ha maga bekerülne a családba. Jó napot.
Veda, beszélni szeretnék veled. Helló, Wally.
- Miről? - Mrs. Forrester ma felkeresett.
- Wally, ha nem bánod, ez személyes ügy. - Semmi baj. Wally tud róla.
Azt is tudja, hogy te és Ted össze akartok házasodni?
Hogy össze akarunk házasodni?
Már összeházasodtunk. A születésnapomon házasodtunk össze.
- Sajnálom, de ez van. - Tudod, Veda csak kímélni akart téged.
Csak egyszerűbbé szerette volna tenni a dolgokat számodra, ezért fordult hozzám segítségért.
- Miért nem mondtad el nekem? - Olyan sokszor szerettem volna.
De te olyan távolinak tűntél. Nem tudtam megtenni. Féltem.
- Féltél a saját anyádtól? - Anya, annyira szerencsétlenül éreztem magam.
Hibát követtem el, és nem tudtam, hogy mondjam el.
Édesem, nem szereted Tedet?
Nem, Anya.
Sajnálom, Veda.
De talán nem is illünk közéjük.
Így van. Veda nem szereti ezt a fiút. Rendben, hibát követett el.
Az egyetlen megoldás, hogy bíróságon kívül rendezzük le az ügyet. Ez lenne mindenki számára a legtisztább.
Rendben.
"Én, ezennel szabad akaratomból lemondok minden jogomról és rangomról, melyet
én, örököseim, illetve meghatalmazottaim támaszthatnak ama pénzzel, ingósággal, és
ingatlannal szemben, melyet Theodore Forrester halmozott fel vagy bocsátott ki,
cserébe becsületem megőrzéséért."
- Egyetértenek vele? - Miért nem maradhatunk házasok?
- Légy oly kedves, és maradj csendben. - Igen, Anya.
Úgy vélem, a lemondó nyilatkozatot elfogadottnak tekinthetjük.
- Aláírná, kérem? - Persze, hogyne. Örömmel.
Ügyfelem úgy érzi, és én teljes mértékben egyetértek vele, hogy helyre...
Helyrehozhatatlanul?
Indokolatlanul nagy kár érte.
Éppen ezért, azt hiszem, lenne még valami, amit meg kéne beszélnünk.
- Mi lenne az, Mr. Fay? - A pénzügyi támogatás.
Tudja, ügyfelem 10.000 $-t kér.
Úgy vélem, más helyzetben jogosnak tartanám a 10.000 $-t, de...
De?
Nem látjuk szükségét semmifajta pénzügyi támogatásnak.
- Nem látják? - Nem.
- Majd fogják. - Azt kétlem.
Én ezt nem értem. Amennyire én tudom, semmi szükség pénzügyi támogatásra.
- Az egyetlen dolog, amit szeretnénk... - Kérlek, Anya.
Nekem szükségem van arra a pénzre. Gondolnom kell a jövőre.
- Így van. - Kisbabám lesz.
- Micsoda? - Micsoda?
Veda.
Látja, a 10.000 $ mégsem annyira magas összeg.
- Ez erkölcsi zsarolás, uram. - Nem lehet így beszélni egy babáról.
- Én nem fogok fizetni. - Dehogynem fog. Kérdezze csak meg az ügyvédjét.
Fog?
Fog.
Azt hiszem, ez minden. A csekket Mrs. Forr...
Miss Veda Pierce nevére állítsák ki.
Hát, ez van.
Sajnálom a történteket. Sajnálom azt a fiút. Nagyon rendesnek tűnt.
Teddel tényleg nincs semmi baj.
Láttad, milyen arcot vágott, amikor elmondtuk neki, hogy apa lesz?
- Örülnék, ha nem viccelnél ezzel. - Anya, annyira nevetséges vagy.
- Ahogy ismerlek, nem sokára nekiállsz apró kis ruhákat kötni. - Én mindebben nem látok semmi nevetségeset.
Én a helyedben megspórolnám magamnak a fáradtságot.
- Nem lesz kisbabád? - Ebben a szakaszban ez csak nézőpont kérdése.
Az én nézőpontom szerint, igenis lesz egy kisbabám. De hát én is tévedhetek.
- Hogy voltál képes ilyesmire? - Megszereztem a pénzt, vagy nem?
Értem már.
Egy részét oda kell majd adnom Wallynak a hallgatásáért cserébe, de ez minden.
Pénz. Ez a te életcélod, ugye?
Pénzért bármit megtennél. Még zsarolsz is.
- Nőjj már fel. - Soha semmit nem tagadtam meg tőled.
Amit pénzért meg lehetett kapni, azt megkaptad. De neked ez sem volt elég, ugye?
Rendben van, Veda, mostantól megváltoznak a dolgok.
De meg ám. Mit gondolsz, miért csináltam mindezt végig?
- Mit gondolsz, miért vágyom annyira a pénz után? - Rendben, miért?
- Biztos, hogy tudni akarod? - Biztos.
Akkor megmondom. Ezzel a pénzzel végre elszabadulhatok tőled.
Veda.
Tőled meg a csirkéidtől, a pitéidtől meg a konyháidtól. Mindentől, aminek zsírszaga van.
Elszabadulhatok ebből a kunyhóból meg az olcsó bútoraitól. És ebből a városból...
A nőktől, akik egyenruhát viselnek. A férfiaktól, akik overallt hordanak.
Veda, azt hiszem, életemben először olyannak látlak, amilyen valójában vagy. Olcsónak és borzalmasnak.
Azt hiszed, hogy attól, hogy összeszedtél egy kis pénzt, már fennhordhatod az orrod, és úrihölgynek képzelheted magad.
De ez nem így van. Soha az életben nem leszel több egy közönséges madárijesztőnél, akinek
az apja egy vegyeskereskedés felett lakott, és akinek az anyja mosásból élt.
Ezzel a pénzzel megszabadulhatok minden mocskos dologtól, ami
rád vagy erre a helyre emlékeztet!
Veda!
- Add ide azt a csekket! Azt mondtam, add ide! - Nem adom!
Tűnj innen, Veda.
Szedd össze a holmidat, és tűnj innen, mielőtt még én doblak ki az utcára.
Tűnj innen, mielőtt még megöllek.
Elmentem egy kis időre. Elutaztam, de nem elég messzire.
Valami folyton visszahúzott.
Végül feladtam. Hazamentem.
Miss Pierce, ez a nap tele van vidámsággal. Úgy ahogy mondom.
- Helló, Lottie. Hogy vagy? - Csodásan fest.
- Köszönöm. - Olyan sokáig volt távol.
- Igen, Mexikóban voltam. - Komolyan?
Annyira jó, hogy újra itt van. Nem is tudom, mit csináltunk volna, ha tovább marad.
- Köszönöm. Örülök, hogy újra látlak. - Én hasonlóképpen.
- Isten hozta újra itthon. - Köszönöm. Helló, Ida.
- Nocsak, nocsak, régóta nem láttalak. - Hogy vagy?
- Milyen volt Mexikó? - Zsúfolt.
- Hogy megy az üzlet? - Tele vagyunk.
- Kéred vissza az íróasztalod? - Nem, köszönöm. Te jobban festesz mögötte.
Tudod, én szeretem Mexikót. Olyan mexikói. Köszönöm.
Tessék.
Nagyszerű formában vagy.
Nincs jobb egy hosszú, pihentető vakációnál, nem igaz?
- Van kéznél valami ital? - Igen. Azt hiszem.
Gene, törd fel a páncélszekrényt, és hozz valami jóféle bourbont.
- Régebben soha nem ittál fényes nappal. - Régebben egyáltalán nem ittam.
- Ez is egy olyan szokás, ami a férfiaktól ragadt rám. - Férfiak.
Soha egy férfival sem találkoztam még, aki ne rendelkezett volna egy szélhámos ösztöneivel.
Néha azt kívánom, bárcsak nélkülük is tudnék boldogulni.
- Soha nem mentél férjhez, ugye? - Ha férfi van mellettem, nem tudom hogyan, de allergiás leszek az eljegyzési gyűrűkre.
Tudod, én vagyok az a bizonyos nagy testvér. "A jó öreg Ida,
vele megbeszélheted, mint férfi a férfival!"
Pedig én már kezdek belefáradni abba, hogy a férfiak úgy beszélnek velem, mint "férfi a férfival."
- Azt hiszem, töltök magamnak is. - Én tisztán kérem.
Nos, ha te tisztán iszod, akkor én is.
- Találkoztál mostanában valakivel? - Úgy érted, Vedaval.
Kíváncsi voltam, mikor hozod szóba.
Igen, Vedaval. Találkoztál vele? Jól van?
- Miért nem felejted el őt? - Mert nem tudom. Próbáltam, de nem tudom.
Nos, akkor próbálkozz még. Ez az én mottóm.
Te nem tudod, milyen az, anyának lenni, Ida. Veda a részem.
Lehet, hogy nem az az ember lett, akit születésekor reméltem, de
ettől még a lányom, és ezt nem tudom elfelejteni.
Elutaztam, hogy megpróbáljam. Annyira össze voltam zavarodva, hogy azt sem tudtam, hol vagyok, mit akarok.
De most már tudom. Egyvalamit legalábbis biztosan tudok.
Vissza akarom kapni a lányomat.
Személy szerint engem Veda meggyőzött affelől, hogy az alligátorok csinálják jól.
Megeszik a kicsinyeiket.
Kissé becsíptem.
- Halló? - Mildred ott van?
- Igen. Ki keresi? - Bert.
Tartsa. Bert az. Egy hónapja minden egyes órában idetelefonál.
- Helló, Bert. Hogy vagy? - És te? Most érkeztél vissza?
Remekül. Igen, ma reggel érkeztem meg.
- Mit szólnál egy vacsorához? - Mi?
- Mit szólnál egy vacsorához holnap este? - Holnap este?
Nincs kedved hozzá?
Persze, hogy van kedvem veled vacsorázni, de mi lesz Mrs. Biederhoffal? Nem biztos, hogy...
- Férjhez ment. - Valóban?
Igen, néhány héttel ezelőtt.
Jól van, gyere értem 19:30-ra a lakásomhoz. Szia.
Valaki feleségül vette Mrs. Biederhofot.
Ez aztán az újdonság. Emlékeztess majd, hogy süssek egy tortát. Hogy van Bert?
- Jól. Dolgozik. - Nem viccelsz?
- A Condor Aircraftnál szerzett munkát. - Súlyos lehetett a munkaerőhiány.
A férfiakra, akiket szeretünk.
Görények.
Soha nem szerettem ezt a helyet. Még mindig Wally a tulajdonos?
- Két rumot legyen szíves, Collins. - Igen, uram.
- Még mindig nem értem, miért ragaszkodtál ahhoz, hogy idejöjjünk. - Azt hittem, jó ötlet. De most már nem vagyok benne olyan biztos.
Sajnálom, hogy ezt tettem, Mildred, de nem tudtam, hogyan mondjam el.
Mildred.
- Helló, Wally. - Helló, Mildred.
- Jöttél meglátogatni? - Hazaviszem Vedat.
- És Veda tud erről? - Nem. Szeretném, ha segítenél, Wally.
Én aztán nem. Ő a te lányod. Sosem voltam egy apatípus.
Veda most már egy hónapja itt van, és én a lehető legjobban bánok vele.
Ha azt akarod, hogy bármit is megtegyen neked, előbb jól vágd kupán.
Én mondom neked. Mit mondhatott volna? Szóhoz sem tudott jutni.
"Viccelsz?" kérdezte. "Nem," mondtam én.
- A női mosdó a folyosó végén van. - Semmi gond. Ő az anyám.
- Viccelsz? Azt hittem, neked nincs anyád. - Mindenkinek van anyja.
Persze. Azt hiszem, igazad van.
- Ő itt Miriam, Anya. Énekel. - Legalábbis ezt mondják.
- Örülök, hogy megismerhetem. - Én szintén, ez biztos.
Azt hiszem, ez megérdemel egy közepes színvonalú ünneplést. Lehet, hogy hozatok is néhány üveg sört.
- Én nem kérek, köszönöm. - Mit tehetek érted, Anya?
- Beszélni szeretnék veled. - Tessék.
Nos...
- Menj, nézd meg, hátha kellesz Wallynak. - Nem fogok.
Elnézést, persze, megyek.
Nem ülsz le, Anya?
Nos?
Azt akarom, hogy hazagyere, Veda. Te nem tartozol ide. Ez itt nem neked való élet.
- Nem? Akkor mi a nekem való élet, Anya? - Nos, nem tudom.
Az, amelyik boldoggá tesz téged, gondolom. Én mindig is ezen igyekeztem.
- Szerinted én boldog voltam Glendale-ben? - Itt boldog vagy?
Az első időszakban sokat sírtam. De már túlvagyok rajta.
- Nagyon szerencsés vagy. - Sajnálom, Anya, tudom, hogy megbántottalak...
Veda, egyáltalán nem könnyű a számomra, hogy így könyöregjek, de nem jönnél velem haza?
Nem, Anya. Biztosan azt hiszed, hogy dróton rángathatsz. "Menj el, Veda." "Gyere vissza, Veda."
Pedig ez nem ilyen egyszerű. Itt szabad vagyok.
Senki nem mondja meg nekem, mit csináljak, és mit ne csináljak. Azt teszem, ami szerintem a legjobb, és ez jó így nekem.
Újratapétáztattam a házat. Még új bútorokat is vettem. Egy új zongorát is. Tetszene neked.
Még mindig nem érted, ugye?
Azt hiszed, néhány új függöny elég a boldogságomhoz.
De én ennél többre vágyom.
Olyan életet szeretnék, amilyenre Monte tanított, és te ezt soha nem fogod nekem megadni.
Sajnálom, hogy olyan sok gondot okoztam. De ha hazamennék, minden kezdődne előlről.
És ezt te is tudod. Tudod jól, milyen vagyok.
Az, ahogy te élsz, nekem nem elég jó.
Ha képes lennék olyan életet biztosítani számodra, amilyenre Monte tanított,
hajlandó lennél hazajönni velem?
De nem vagy képes, nem igaz, Anya?
Elnézést, hogy félbeszakítalak titeket, de már olyan régóta púderezed az orrod. Az emberek furcsán fognak rád nézni.
- Mindegy, a te számod következik. - Rendben.
Sajnálom, Anya. Én következem. Át kell öltöznöm.
- Nem gond? - Egyáltalán nem.
- De mikor láthatlak újra, Veda? - Ugorj be, amikor csak akarsz. Én itt leszek. Szia.
Szia.
Ez volt az emelet. Kicsit sötét van odafent, nem?
Idelent nem olyan rossz a helyzet, persze csak ha leszámítjuk az előteret.
Ahogy látod, a Beragonok büszkeségét nem igazán a jómód alapozza meg.
- Nem vagy fáradt? - Egyáltalán nem.
- Nem mondhatod komolyan, hogy meg akarod venni. - Nem vagy túl jó értékesítő.
Nem, szerintem sem. Ez volt annak idején a nappali.
Még mindig az. Itt üldögélek minden nap. Igazi szakértővé váltam a területen.
- Egyedül élsz itt? - Igen, teljes lakosztályokból áll a ház.
Igazán ismernie kell az épületet annak, aki körbe akar itt vezetni.
- Nem akarsz leülni? - De.
- Tölthetek egy italt? - Igen, kérlek.
Csak egy üveggel van itthon, és nincs se jég, se szódavíz.
- Sajnálom, hogy nem lehetek jobb házigazda. - Semmi gond. Úgyis jobban szeretem tisztán.
- Hogy mondtad? - Azt mondtam, úgyis jobban szeretem tisztán.
- Szólj, mennyit. - Annyi elég lesz.
- Mi történt a narancsligeteddel? - Eladtam az adó miatt.
- A parti házat is? - Nem, a parti házat nem.
Van egy nagybácsikám, akinek történetesen van egy kis pénze, és aki nem engedte, hogy eladjam.
Abban reménykedik, hogy jelzáloggal kell majd terhelnem.
Kedves nagybácsi lehet.
Nos, Mildred, mit akarsz?
- Nem értelek. - De igen, értesz.
Dehogy akarod te megvenni ezt az ósdi sírhelyet.
Nem ment el a józan eszed.
Nem is tudom. Nem olyan rossz ez a ház. Egy átépítés csodákat tehet vele.
Kívülre egy kis mézeskalács, belülre új tapéta, és...
A hozzáértő arckifejezésem sem tud becsapni, ugye?
Nem, túl jól emlékszem még. Arra, hogy milyenek voltunk együtt, pont ahogy te.
Ez olyasmi, amit egyikőnk sem tud elfelejteni.
- Soha nem felejtetted el? - Egy órára sem.
- Még ez sem segített. - Akkor viszont tehetnél nekem egy hatalmas szívességet.
- Ha tudok. - Kérd meg a kezem.
Miért?
Azt kell mondjam, nem igazán tűnsz lelkesnek.
Nem kíméltél sem időt, sem pénzt, hogy annak idején megszabadulj tőlem, úgyhogy
természetes módon kissé megrémített a házassági ajánlatod. Hirtelen jött.
Jó okom van arra, hogy feleségül menjek hozzád.
- Ennek a jó oknak a neve pedig Veda. - Miért lenne a neve Veda?
Mert a legtöbbször, ha jó okod van valamire, azt Vedaért teszed.
Nos, függetlenül attól, hogy érte teszem, vagy nem, mi a válaszod?
Nem egyezhetek ebbe bele, Mildred. Neked van pénzed, nekem nincs.
Nekem már csak a büszkeségem és a nevem maradt, de egyiket sem tudom eladni.
- Értem. - Egyáltalán nem élvezem.
A dolgok rettentően megváltoztak ahhoz képest, amilyenek akkor voltak.
- Tudom. Nem felejtettem el. - Én sem.
Szeretném, ha megint úgy szeretnél, ahogyan akkor.
Mindennél jobban szükségem van rá. Enélkül elveszett vagyok
Mondtam is neked akkor, hogy számomra te vagy az egyetlen nő a földön.
- Szerettelek akkor is, és most is szeretlek. - Akkor miért..?
Nem vehetlek feleségül. Nem vagyok hajlandó többé borravalót elfogadni tőled, ahogyan akkor tettem.
Persze, ha résztulajdonosa lennék az üzletednek...
Értem. Azt hiszem, most már értem.
Pontosan mekkora részesedésre lenne szüksége a büszkeségednek?
Kérlek, ne mondd ezt. Így sem szívesen csinálom.
- Csak azért teszem, hogy... - Mekkora részesedésre van szükséged?
Egyharmadra.
Rendben.
Eladva.
Egy Beragon.
- Helló, Lottie. - Mr. Pierce.
Mrs. Pierce..? Mrs. Beragon itthon van?
Odabent van. Úgy értem, erre tessék.
- Köszönöm. - Úgy örülök, hogy újra látom.
- Én is örülök, hogy újra látom, Lottie. - Olyan rég nem találkoztunk. Jöjjön utánam.
Nem, nem, nem. Nekem be kell jelentenem az érkezőket. Maradjon ott. Pardon, kérem.
Elnézést kérek.
Mr. Albert Pierce!
- Lottie, ne ilyen hangosan. - Ne?
Helló, Bert. Örülök, hogy látlak.
Köszönöm, Mildred. Csak arra gondoltam, beugrok. Remélem, nem gond.
Persze, hogy nem. Gyere be, ülj le.
- Kérsz egy italt? - Nem, köszönöm.
- Mostanában mintha lassabban telne az idő. - Ülj csak le ide.
- Igazán remek kis ház. - Épp most fejeztük be az átalakítást.
- Nem jöttél el az esküvőre. - Olvastam róla.
Nem csináltunk nagy felhajtást. Csak Monte családja volt ott, és néhány barát.
Valószínűleg elment az eszem, hogy ilyet kérdezek, de tényleg szereted ezt a fickót?
- Hozzámentem, vagy nem? - Ez nem válasz a kérdésemre.
- Monte kedves ember. - Ez sem válasz a kérdésemre.
Szerelmes vagy ebbe a fickóba?
Nem, Bert.
Nem igazán vagyok belé szerelmes. De Monte és én megértjük egymást.
Arra gondoltam, hogy ha elköltözöm és rendbe hozom ezt a helyet,
- arra gondoltam, hogy talán... - Veda is hazajön.
Gondoltam, hogy ezért tetted.
Tudom, hogy szerinted megbolondultam, Bert. De nem tehetek róla.
Bármit megtennék, hogy visszakapjam. Végtére is, nem hagyhatom ott, ahol most van, nem?
Nem, gondolom, nem.
Akárhogyis, csak ennyit akartam tudni.
Azt hiszem, mindig meg kell majd harcolnunk érte.
Mildred, hoztam neked nászajándékot.
Nászajándékot?
Nézz ki azon az ablakon.
- Bert! Te kérted meg, hogy jöjjön veled? - Nem. Ő hívott fel.
Próbált úgy tenni, mintha másról lenne szó. De én átláttam rajta.
Ő akart hazajönni, Mildred.
Szólj neki, hogy jöjjön be.
Veda.
Már hetek óta haza akartam jönni.
Karácsonykor alig bírtam ki, hogy ne induljak el.
- Annyira örülök, édesem. - Meg fogok változni, Anya. Megígérem.
- Soha többet nem beszélek veled olyan rondán. - Én is rondán beszéltem veled.
- Anya, gyönyörű ez a ház. - Bert.
El is felejtettem megköszönni apádnak.
- Bert, nagyon hálás vagyok. - Nincs miért, Mildred.
Nem hiszem el. Egyszerűen nem hiszem el.
A tékozló lány hazatér. A legkövérebb borjút esszük ma vacsorára.
- Helló, Monte! - Hé. Csak nem örömkönnyeket hullatsz, hogy újra láthatsz?
- De bizony. - Csodásan festesz, tékozló lány.
Épp jókor döntöttél úgy, hogy meglátogatsz minket.
Veda hazajött, Monte. Itt marad velünk.
- Persze csak, ha Monte nem bánja. - Szerintem ez csodálatos.
Csak kérlek, ne hívj apának.
- Fújd el, édesem, gyerünk. - Kívánj valamit.
- Előbb kívánj valamit. - Megy ez jobban is.
Csak hármat fújtál el? Csak hármat fújtál el?
Boldog születésnapot, Veda.
Nagyon figyelj oda, hogy töltöd azt a pezsgőt. 1927-ből való.
- Vagyis jobb, mint a '28-as? - Ez a legfrissebb, amit be tudtunk szerezni.
Hát nem gyönyörű egy este? Egyszerűen imádom a partikat, maga nem?
- Pardon? - Nagyon szépen köszönöm.
Igen? Halló. Itt a Beragon rezidencia. Kit jelenthetek be?
Igen, igen, Miss Mildred. Máris szólok neki.
Az üzlet az üzlet, Mr. Jones.
- Csak vessen egy pillantást erre az elismervényre. - Helló, Ida. Itt Mildred.
- Minden rendben megy a partin? - Persze. Veda épp most vágta fel a tortát.
- Próbálja meg rábeszélni az ügyfeleit, hogy egyezzenek bele. - Kizárt dolog.
Csak azért hívtalak, hogy szóljak, kicsit késni fogok.
Mi történik ott? Baj van? Furcsa a hangod.
Nem, majd elmondom. Gondoskodj róla, hogy minden rendben menjen, jó?
Rendben, Mildred. De ahogy végeztél, gyere.
- Anya volt az? - Igen. Még az irodában van.
Valami nem stimmel, aggódom miatta. Azt hiszem, üzleti gondjai akadtak.
A legjobb családokban is megesik.
Te csak ne nézz így, neked kanáritollak borítják az arcodat.
Az üzlet meg a pénz, Anya csak erre tud gondolni. Hogy ízlik az ital?
- Nagyon finom. Bocsáss meg. - Örömmel.
Az ügyfeleimnek szüksége van a könyvelésükre.
Vagy eleget tesz a hitelezők kérésének vagy megmagyarázza nekik,
miért ne vegyék el magától a Mildred's Társaságot.
Ha ellenáll, a hitelezői csődbe kényszerítik. Ennyire egyszerű.
Megtehetik?
- Sajnálom, Mrs. Beragon. - Igen, én is.
Ezeket szeretném átolvasni. Mindenesetre nincs felesleges pénzem ilyesmire. Úgyhogy ennyi.
Abban reménykedtem, hogy sikerült félretenned annyit, hogy kimássz ebből.
- Mindenesetre ettől még maradhatsz te az üzletvezető. - Ez igazán kedves tőled, Wally.
Ellopod az üzletemet, aztán nagy kegyesen hagyod, hogy azért én vezethessem.
Hidd el, én sem szívesen teszem ezt. De nincs más választásom.
A tönk szélére sodortad az üzletet azzal, hogy Vedanak olyan életet biztosítottál, amilyet. Úgyhogy csak magadnak köszönheted.
- Tudom. - Jól van.
Először csak egy-két számlát nem fizetsz be, majd még többet, nem is olyan sokára viszont ennél nagyobb gondjaid is lesznek.
A hitelezők a nyakadon fognak lógni. És én nem fogom tudni megakadályozni őket.
- Még egy ilyen hónap, és mindannyian tönkrementünk. - Vagyis csak én, ugye?
Sajnálom, de nagyon úgy tűnik. Nem lenne semmi gond, ha Monte nem kényszerített volna bele ebbe a helyzetbe.
Monte? Mi köze neki mindehhez?
Ez az ő ötlete volt. El akarja adni a részét. Vagy vele tartok, vagy tönkremegyek. Nem tudtál róla?
Nem.
- Te vagy a felesége. Nem én. - Jó éjszakát, Mrs. Beragon.
Sajnálom a történteket. Ha szabad ilyet mondanom, bár lehet, hogy nem kéne,
úgy vélem, Mr. Beragon aljasul viselkedett. Nagyon aljasul. Jó éjszakát, Mrs. Beragon.
Jó éjszakát, Jones.
Helló, Ida, megint Mildred vagyok. Beszélni akarok Monteval.
Nincs itt, Mildred. Már 20 perce, hogy elment, rögtön miután vége lett a partinak.
Értem.
Mildred! Mildred!
Odahajtottam a házhoz. Monte egyedül volt. Én pedig megöltem.
Hazudik, Mrs. Beragon. Tudjuk, hogy nem voltak egyedül a házban.
Bizonyítékunk van rá. Erre és még számos más dologra.
Rendben. Igen.
Tudja, az elejétől fogva úgymond csalinak használtuk magát. Maga volt a kulcs.
Nyomást kellett gyakorolnunk magára. De a kulcs elfordult, az ajtó pedig kinyílt.
Mögötte pedig ott állt a gyilkos.
A repülőtéren fogtuk el, egy Arizonaba tartó gépre akart felszállni. Nem nagyon tetszett neki.
- Én ezt nem értem. - Majd megérti. Mi már mindent tudunk.
Az édesanyja elmondott nekünk mindent. Miért ölte meg Beragont?
Megígérted, hogy nem mondod el. Azt mondtad, segítesz.
- Ne mondj többet! - Túl késő. Csak ennyire volt szükségünk.
23:15 körül hagyta ott a partit Beragonnal. Az édesanyja 23:45-kor jött el az irodájából.
Maga már ott volt a parti házban, amikor ő nem sokkal éjfél után odaért.
Nem így van, Mrs. Beragon?
De.
Amikor beléptem, nem tudtam, hogy Veda is ott van.
Azt hittem, egyedül találom Montet.
Nem számítottunk rád, Mildred.
Nem is baj, hogy megtudtad.
Örülök, hogy megtudtad.
Mióta tart ez kettőtök között?
Amióta hazajöttem, de már előtte elkezdődött. Sosem szeretett téged. Mindig is engem szeretett.
Elértem, amit akartam. Monte el fog válni tőled, és feleségül vesz engem.
Nem, Veda!
Semmit sem tehetsz ellene.
Mildred!
Gondolkodj. Nem oldana meg semmit sem.
Honnan vetted, hogy feleségül foglak venni?
- Monte, ne viccelj ezzel. - Nem viccelek.
Ha azt hiszed, hogy feleségül veszlek, hát rosszul hiszed.
De hát annyiszor mondtad, hogy szeretsz engem.
- Tényleg? Biztosan részeg voltam. - Figyelj ide.
Csak nem képzeled, hogy szeretni tudnék egy ilyen mocskos kis csavargót, mint te?
Mildred!
Veda. Mi történt?
Monte. Meghalt.
Borzalmas dolgokat mondott. Már nem akart velem lenni.
Elküldött innen. Aztán kinevetett. És nem akarta abbahagyni a nevetést.
Mondtam neki, hogy megölöm. Ő azt felelte, úgysem merem megtenni.
Nem akartam megtenni. Tényleg nem akartam.
De a pisztoly újból és újból elsült.
Aztán egyszercsak elterült a padlón. Rám nézett, csak nézett rám.
Segítened kell. Adj pénzt, hogy elmehessek innen. És időt.
El kell tűnnöm innen, mielőtt még megtalálják.
Nem segíthetek, Veda.
Mit akarsz csinálni? Mit akarsz csinálni?
- A számot kérem. - Kapcsolja a rendőrséget.
Ne. Ne, Anya. Gondolj arra, mi fog történni, ha megtalálnak.
- Gondolj arra, mi fog történni. - Többé már nem érdekel.
De igen. De igen. Adj még egy esélyt.
Mindez legalább annyira a te hibád, mint az enyém.
- Santa Monica-i Rendőrkapitányság. Itt O'Grady beszél. - Segíts, Anya.
- Csak most az egyszer! - Halló?
- Meg fogok változni. Ígérem, meg fogok. - Halló?
Csak adj még egy esélyt. A te hibád, hogy ilyen lettem!
- Santa Monica-i Rendőrkapitányság. - Segíts.
Halló?
Azt gondoltam, valamennyire az én hibám is. Úgyhogy megpróbáltam segíteni neki.
- Át akartam vállalni a felelősséget. - Ez alkalommal már nem kell, Mrs. Beragon.
Ez alkalommal ugyanis a lánya fog fizetni a hibájáért.
Jól van, vegyétek nyilvántartásba.
Édesem, nagyon sajnálom. Megtettem minden tőlem telhetőt.
Ne aggódj miattam, Anya. Túl fogom élni.
A másik kettőt meg eresszétek el.
Azt hiszem, jól esne most egy kis friss levegő.
Úgy látom, gyönyörű reggelünk lesz.
Most már elmehet. Majd hívjuk, ha szükségünk lesz magára.
Tudja, Mrs. Beragon, vannak pillanatok, amikor sajnálom, hogy rendőrtiszt vagyok.